Steven Soderbergh szeret kísérletezni, most azt találta ki, olyan távolról, és közönyösen figyeli filmje szereplőit, hogy a nézőnek fájjon, ami a képről érzelemben hiányzik.
A The Girlfriend Experience (A barátnőélmény) dogma-jellegű film, ha nem is pontosan azokat a szabályokat követi: a részben amatőr szereplők részben improvizálják a dialógusokat, a helyszínek (elsősorban sok-sok étterem) eredetinek tűnnek, világítás pedig nincs, vagy alig. De Soderbergh nem arra használja a lecsupaszított stílust, hogy közelebb hozza a történetet, hanem, hogy már-már ijesztően távolivá tegye. Legtöbbször a szó szoros értelmében távolról néz: kistotálokban látjuk a figurákat - főleg monoton hangon beszélni. Amikor közelebb merészkedik, rendszerint egy belógó háttal vagy más testrésszel kitakarja a kép felét, vagy akkora napszemüveget ad főhősnőjére, hogy egy vonása se kandikál ki mögüle.
A főhősnő egy Chelsea nevű luxuskurva (Sasha Grey pornószínésznő), aki nem csak szexet árul, hanem barátnőélményt is: elmegy a kuncsafttal moziba, vacsorázni, beszélgetni, és még azt is hagyja, hogy megmasszírozzák a lábát. Chelsea a pasijával él, egy Chris nevű személyi edzővel (Chris Santos), akinek szemlátomást nincsenek fenntartásai barátnője foglalkozásával szemben, de miért is lennének? Chelsea olyan hideg és érinthetetlen, mint egy messzi hegycsúcs, elképzelhetetlennek tűnik, hogy érzelmileg érintetté váljon. Később kiderül, ez nem egészen így van, de addig még sok üzleti vacsorát végig kell néznünk.
![]() |
Sasha Grey a The Girlfriend Experience-ben |
Aggasztó, amit látunk. Férfiakat, akik számára a barátnőélmény azt jelenti, hogy ül velük szemben valaki az asztalnál, akire jó ránézni, és aki szorgalmasan bólogat, miközben ők beszélnek. A kommunikáció és az intimitás jelentését már mindenki rég elfelejtette, csak látszatmenedék adódik a magány elől. Igaz, "normális" (nem prostituált) nőt hosszabban nem látunk a filmben, mégis az az érzésünk, a jelenet ugyanígy játszódna le. Már a szex sem igazán érdekes. Se Chelsea klienseinek, se a pasijának. Művelik, mert pillanatnyi jóérzést ad, de a szenvedély szó szintén törölve már a szótárból. Az egyetlen, ami még megmaradt, a pénz, mert azzal foglalkozni egyszerű. Chelsea-t is csak ez köti le, de ez sem izgatja fel. Senkinek nincsenek álmai vagy céljai a pénzzel, csak felhalmozzák, mert különben nem lenne miért felkelni reggel.
Soderbergh biztosra megy: még az időrendet is megkeveri. Nem úgy használja ezt az eszközt, ahogy Tarantino óta megszoktuk a filmesektől, nem villog vele, hogy lám, milyen szellemes is ő, hanem még nagyobb távolságot teremt vele a néző és a figurák közt. Chelsea és egyik ügyfele összemelegedésének még akkor is nehéz lenne drukkolni (nyilvánvaló, hogy nem vezet sehová, mint ebben a filmben semmi sem), ha kronologikus sorrendben látnánk a kamuintimitás épülgetését, széttördelve pedig egyszerűen lehetetlen, hiszen számunkra csak a végén áll össze a kép. A teljes elidegenedést olyan szenvtelen természetességgel tárja elénk a rendező, hogy sírni támad kedvünk. Talán épp ez volt a cél.
![]() |
Sasha Grey a The Girlfriend Experience-ben |
Vajon miért kellett mindehhez Soderbergh-nek egy pornószínésznő? A filmben gyakorlatilag nincs szexjelenet, Grey-t talán egyszer látjuk egész alakosan fehérneműben, ennél meztelenebbül soha.* Természetesen játszik, de bármelyik jó színésznő képes lett volna arra a monoton mormolásra, ami a dialógusokra végig jellemző (nincsenek érzelmek ugyebár). A válasz valószínűleg az, hogy ilyen feje egyiküknek sincs. Ha hihetünk a nyilvános adatoknak, Grey még csak húszéves volt a forgatás alatt, és minden adottsága megvan ahhoz, hogy stúdiófotókon bomba jól nézzen ki, de a természetes fény nem kényezteti. Kiélt feje van, fáradt, fájdalomról árulkodó. Az teszi ránk a legnagyobb érzelmi hatást a filmben, amikor néha közelről megnézhetjük.
----
* Ha kivárjuk a vége főcímet, utána kapunk egy jelenettöredéket, amiben Grey meztelenül csücsül egy kád szélén, és sikál egy McCainről szövegelő pasast.