Ami történt, megtörtént – 25 éves a 12 majom
![12 majom, Brad Pitt, Bruce Willis](https://cdn.origo.hu/2023/12/cVHXsw836QORrTkRA47jfC3qDkIcPfflTyc7lSAbuCA/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2JiYWY4N2M3Njc4MzRlZjY4YTIzZTMwYmQ5NGI0MDhm.webp)
1997-ben halálos vírus pusztít el hét milliárd embert. A túlélők elhagyják a föld felszínét. Ismét az állatok uralják majd a földet - egy paranoid skizofrén vallomásának részletei, 1990. április 12., Baltimore megyei kórház.
2035-ben James Cole-t (Bruce Willis), a kivételesen erős emlékezőtehetségű fegyencet "önkéntes" alapon visszaküldik a múltba, hogy minél többet megtudjon a vírus eredetéről, hogy az információk alapján ki tudják fejleszteni az ellenszert. A rosszul működő időgép miatt viszont 1996 helyett először 1990-ben tér magához, ahol a zavart férfit azon nyomban elmegyógyintézetbe is zárják. Az egyik pszichiáter, Dr. Kathryn Railly (Madeleine Stowe) próbál segíteni rajta, poszt-apokaliptikus történetével viszont ötletet ad egy másik páciensnek, Jeffrey Goines-nak (Brad Pitt).
Ezzel a rövid leírással csak a felszínt kapargatjuk: a 12 majom egy komplex, kiábrándult, de közben a maga módján mégis pozitív végkicsengésű sci-fi a világvégéről, és arról, ami utána jön, az időutazásos történetek minden előnyével és hátrányával.
Terry Gilliam filmje 1995 decemberi limitált bemutatója után 1996 januárjában indult hódító útjára, hogy aztán mind a közönséget, mind a kritikusokat megfogja ez a bizarr vízió arról, hogy mire is számíthat az ember az év végére.
A filmet Chris Marker Le Jetée című, 1962-es rövidfilmje inspirálta. A csupán állóképekből álló, fekete-fehér kisfilm egy olyan férfi történetét meséli el, aki még gyerekként végignézi egy ember halálát egy repülőtéren, aminek az emléke egész életében is kísérti. Évekkel később, a harmadik világháború kitörése és az emberiség nagy részének kipusztulása után a felnőtt, immár fogságban tartott férfit egy időutazással kapcsolatos kísérlet alá vetik.
A Le Jetée alapján David és Janet Peoples írta a forgatókönyvet, Gilliam pedig annak ellenére elvállalta a rendezést, hogy szívesebben dolgozik olyan filmeken, amelyeknek az írásáért is ő felelt.
Gilliam keze nyoma viszont látszik minden képkockán:
a pesszimista jövőképben, ahol minden lepusztult, az emberiség a föld alá kényszerült, a felszín életveszélyes a vírus miatt, az állatok pedig visszaszerezték maguknak a bolygót.
Ugyanakkor a múltról sincs jobb véleménye: legyen szó az elmegyógyintézet méltatlan körülményeiről, vagy az utcákon élő hajléktalanokról, a kétes arcokkal teli hotelekről, az ember óhatatlanul jogosnak érzi a filmben is felmerülő kérdést:
az emberiség tényleg megérett a pusztulásra?
Cole szemében pedig kezd összemosódni a jelen és a jövő (ami számára ugye a múlt), az álom és a valóság, és miközben ő egyre inkább kételkedik önmagában, úgy hisz egyre jobban a pszichiátere a férfi igazában. És közben újra és újra felbukkan a 12 majom hadseregének egyszerre nevetséges és hátborzongató jelképe.
Ugyan a film már a legelején közli velünk, hogy ami történt, megtörtént, nem tudják megakadályozni, hogy a vírus elszabaduljon, a néző mégis az utolsó pillanatig reménykedik abban, hogy a világot a hagyományos értelemben is sikerül megmenteni.
A 12 majom ehelyett másfajta katarzist nyújt,
a világ rendje helyreáll ugyan, de már messze nem arról a világról van szó, amit mi ismerünk.
És mit mondhat nekünk a 12 majom most, 2021-ben, egy világjárvány idején?
Talán a korabeli közönségnél egy mai néző sokkal inkább át tudja érezni azokat az apró örömöket, amiket Cole él át akkor, amikor a föld felszíne felett mozoghat védőruha nélkül, sétálhat a szabad levegőn, érezheti a szél süvítését az arcán.
Akárhogy is, nem csak a szomorú "aktualitása" miatt érdemes megismerni Terry Gilliam vízióját a már nem is olyan távoli jövőnkről - és múltunkról. Brad Pitt ezért a filmért kapta első Oscar-jelölését, és Bruce Willis is remekül hozza a rendszerrel és saját magával egyszerre harcoló főszereplőt.
És ami még biztosan velünk marad, az Paul Buckmaster fülbemászó, az események abszurditását tökéletesen visszaadó, tangó alapú fő témája: