A napokban zajló 2 hetes eseményen összesen 16 174 200 dollárt osztanak szét a szervezők a játékosok között. Ez minden idők legmagasabb pénzdíjazású teniszversenye, ahol a győztesek fejenként 900 000 dollárral lesznek gazdagabbak. A soha nem látott díjazást persze fedezik a hatalmas bevételek: a hirdetőktől, tévétársaságoktól, jegybevételekből befolyt profit a többi Grand Slam viadalénál lényegesen magasabb. E tekintetben második helyen, látszólag meglepő módon, a Roland Garros áll, de Párizsban is csak majdnem feleakkora bevételt tudnak produkálni, mint New Yorkban. Nem is beszélve a legtradicionálisabb és legrangosabb - nem hivatalos füves pályás világbajnokságnak nevezett - Wimbledonról, amely hozzávetőlegesen csak harmadannyi bevételt hoz évente, mint a US Open.
Elsőre talán meghökkentőnek tarthatjuk ezeket az adatokat, de ha megnézzük, hogy milyen tényezők generálják a bevételeket, akkor könnyen megérthetjük a jelenlegi tendenciákat. Általánosságban elmondhatjuk, hogy a szponzoroktól összeverbuválható bevételek az esemény nézettségétől függnek - ez alatt természetesen nem a helyszínen jegyet váltó fizető nézők számát kell érteni, hanem a különböző televíziós közvetítéseknek a világ minden tájáról származó közönségét. Ebben a mutatóban is az amerikai nyílt bajnokság az éllovas - jellemző adat, hogy a Sky Sports 2004-ig meghosszabbította a US Tennis Association-nel a közvetítési szerződését, miután tavaly 25 százalékkal megugrott a nézettségük azáltal, hogy a Sky digitális csatornáján egyszerre három mérkőzést lehetett élőben követni.
A közvetítési jogokban ugyan a legkisebb Wimbledon lemaradása, ám mégis hatalmas a különbség a két verseny nyeresége között. Ennek okát a két torna körülményeiben kell keresnünk. Amíg Wimbledonban minden a teniszről, a hagyományokról szól, és a kialakult szigorú rend követelményeinek megfelelően zajlik a verseny, az egész esemény úri fensőbbséget sugall, addig a US Openre ezeknek éppen az ellenkezője igaz. Már a környezete sem mindennapi, ugyanis közvetlen közelében egy repülőtér található, így a torna alapzaja meglehetősen magas. Emellett a nézők viselkedése is gyökeresen eltér - New Yorkban nem szokatlan dolog, hogy játék közben mennek ki a büfébe a nézők, ami Angliában elképzelhetetlen.
A tengerentúli torna volt az első, ahol megtörtént az öltözködés szabályainak felrúgása. A szivárvány színeiben pompázó ruhák itt jelentek meg először, nem titkoltan a sportszergyártó cégek hatására, amelyek ennek következtében jelentősen tudták növelni a teniszruháik értékesítését. Ezzel szemben az angliai versenyen, bár nem kötelező, de elvárt a fehér szerelés.
A legnagyobb különbség az amerikai és a másik három verseny között éppen a szponzorokkal folytatott szoros együttműködés. Míg ugyanis az All England Lawn Tennis Club szponzor bevételei néhány régi támogatótól (így az elmúlt években a Rolextől és az IBM-től) származtak, és mintegy 15 millió dollárt tettek ki, addig az új-világi szervezők mindent eladnak. Az amerikai szervezők szponzoroktól származó bevételei több mint négyszer olyan magasak, mint az angliai versenyé.
Van azonban olyan különbség is, amelyben nem az amerikai, hanem az angol verseny lóg ki a sorból. Ez pedig a kiosztott pénzdíjak. A négy nagy verseny közül ugyanis az angol az egyetlen, ahol a férfi és a női győztes eltérő összeggel lesz gazdagabb, a férfiak mintegy 805 000 dollárnak megfelelő, míg a nők 750 000 dollárnyi fontot kapnak a trófea mellé. A brit versenyszervezők szerint semmiféle férfisovinizmus nincs ennek hátterében: az ok szerintük egyszerűen az, hogy a férfi döntőre többen kíváncsiak, mint a nőire. A többi versenyszervező ugyan nem diszkriminálja a gyengébb nemet a pénzdíjak tekintetében, így mind a férfi, mind a női egyes győztesének bankszámláján 900 000 dollár jelenik meg a versenyt követően, ám a jegyárakban mégis érződik a dolog. Az US Open szervezői ugyanis a legjobb helyekért 10 százalékkal kérnek többet, a férfi döntőn, mint a hölgyek utolsó mérkőzésén.
(Menedzsmentfórum)