A hangok ömlenek a zongorából,Mint illatos teából száll a gőz.Lassan simítja arcomat a mámorÉs bennem most száz élet kergetőz.Mártának hangja jut eszembe mostan,Oly bársonyos volt s ez nem az övé.Szegény, talizmánt tőle nem is hoztam.Szemem mered a zongora fölé.A csókos ajka itt remeg előttem,Ó jaj, hogy tőle messze elvetődtem,Ó jaj, emléke mért olyan erős?Hová kell mennem? Nem enyhít a Távol.És hangok ömlenek a zongorából,Mint illatos teából száll a gőz.1922. április 11.<< előző következő >>
Vágólapra másolva!
A legfrissebb hírekért kövess minket az Origo Google News oldalán is!