James Blunt megvette a magyar közönséget kilóra
![James Blunt koncert 2014 Papp László Budapest Sportaréna](https://cdn.origo.hu/2023/12/H7cU_GTIWh3kXM0A4-kTIYIWboR0aOj7YSV5XuxE630/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2M4NzM0M2M5ZWQwNjQ1ODNhNzZmNWFkYTAyYmE1ZTE1.webp)
Persze nem árt, ha a kedvenc dalodat megelőző másfél-két óra is tartalmas. James Blunt második budapesti koncertjére pedig egy percig nem lehetett panasz. Szinte napra pontosan hat évvel ezelőtt járt itt először, és már akkor is megvette a magyar közönséget kilóra. Most pedig rátett erre még egy lapáttal.
A koncertturné a Moon Landing című, immár egyéves albumhoz kapcsolódik, és ehhez építették fel a látványt: a háttérben egy hatalmas kivetítőn a koncert legnagyobb részében űrhajózás témakörben láthattunk képeket, a zenekar pedig – és természetesen James Blunt maga is – űrhajósnak öltözött. Ez utóbbira az egyébként igen intelligens humorral megáldott énekes a koncert egy vidámabb pillanatában meg is jegyezte, hogy ne értsük félre, nem szerelőnek öltöztek, bár a dobosuk teljesen el van tévedve, mert ő a San Quentin-i börtönruháját vette fel, tudniillik egyedül az ő kezeslábasa volt narancssárga.
A zenekar bevonulózenéje Richard Strauss: Imigyen szóla Zarathustra című darabja volt, melynek monumentalitása után kissé furcsán vette ki magát, hogy az est főhőse egy szál zongorával kezdi el a műsorát, de aztán belépett a zenekar, és helyreállt a béke. Itt kell megjegyeznünk, hogy a koncert végig nagyon jól szólt, az énekes pedig tökéletesen énekelte végig a programot, időről időre megcsillantva jellemző magas hangját. Az egyik közönségénekeltetésnél még meg is jegyezte, hogy aki tudja, énekelje vele, bár sejti, hogy ezt inkább a hölgyektől várhatja, a férfiaknak általában nincs olyan magas hangjuk.
A dalok is okosan lettek összeválogatva, négyből három stúdióalbuma szinte egyenlő arányban kapott teret, csak a Some kind of trouble című lemez volt kissé hanyagolva. A nagy slágerek azonban, mint a You’re beautiful, a Same Mistake, a Goodbye my lover, a Carry you home, a Wiseman, és persze az új lemez slágerei: a Bonfire heart, a Postcards, a Heart to heart és a legeslegfrissebb klipes dal, a When I Find Love Again mind-mind elhangzottak. No meg jelen cikk írójának kedvenc 1973-je is, azzal zárult a bő másfél órás buli.
Az est főszereplőjéről el kell mondani, hogy tökéletes frontember, nagyon jó humorral. A számok között rengeteget beszélt: röviden megcsillogtatta magyarnyelv-tudását (köszi, köszönöm, jó estét), majd biztosított minket arról, hogy nem áll szándékában tönkretenni a nyelvünket, inkább konferál a saját anyanyelvén. Hallhattunk néhány vicces megjegyzést alacsony termetéről is („a kezemben lévő kicsi gitárral kompenzálok, valamint azzal, hogy a zenekaromat jó hátra rakattam, így optikailag nagynak tűnök”); amikor pedig néhány rendbontó nem bírt ülve maradni, és bejutott az ültetett küzdőtér elejére, még arra is volt lélekjelenléte, hogy felkérje őket, legalább a terem oldalába álljanak, hogy a többiek láthassanak tőlük. Arról nem is beszélve, hogy amikor egy nagyobb, vidám dalokból álló blokk után megnyugtatott minket, hogy nem jöttünk rossz koncertre, most következnek az érfelvágós számok. És hogy a felállított nézőkön elbodysurfözik a keverőig, körbefut a nézőtéren, majd a túloldalon visszamászik a színpadra, nos azt végképp nem gondoltuk volna.