Homofób szélsőjobboldaliak rejtőzködő, titkos élete
![Jörg Haider](https://cdn.origo.hu/2023/12/KVE_rLVV2Gq-d1QIriBRID29z4ZaCyXFZpyK8pmlOBE/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2FhM2RjZjc1MzBmZjQ1YmNhMDE4OWU3ZDg1NTE0ZTNi.webp)
Még 2013. karácsony napján érkezett a hír, miszerint az időről időre betiltott német szélsőjobboldali párt (NPD) vezetője, Holger Apfel kénytelen volt lemondani és a pártból teljesen kilépni, mivel társai egy fiatal férfi ellen elkövetett zaklatással vádolták meg – írta még korábban a Kitekinto.hu. Állítólag azzal fenyegették, hogy ha nem távozik magától, nyilvánosságra hozzák az incidensről készült felvételt.
Pártja régóta durva kampányt folytat a melegek ellen.
2001-ben a berlini képviselőházi választáson plakátjukon egyszerű üzenet állt: „Normális, nem buzi!” (Normal, nicht schwul).
Az egyik legismertebb homofób szélsőjobboldali politikus, akiről kiderült, hogy meleg volt, a szociáldemokrata párttagból szélsőjobboldalivá lett Jörg Haider osztrák pártvezér. Korábban antiszemita és idegenellenes nyilatkozatai okoztak botrányt. Végül 2008-ban autóbalesetben halt meg. Addigra már egyre nehezebben lehetett elkendőzni, hogy a meleg közösségben is jelen van. Valószínűleg sokan tudtak róla a politikusok között és a sajtóban is, de mindenki hallgatott, pedig Haider nem volt túl óvatos, rendszeresen fényképezkedett is.
Halála után munkatársa és politikai utódja, Stefan Petzner is „Lebensmenschen”-ként utalt rá, vagyis élete embereként. A kifejezés 2008-ban az év szava lett Ausztriában. Halála előtt a jól ismert klagenfurti melegbárban, a Stadtkraemerben mulatott fiatal fiúk közt, vodkázgatva. A vérében annyi alkohol volt, amihez legalább egy üveg vodka elfogyasztása kellett. Tisztázatlan körülmények között hagyta ott a bárt, a halálos baleset 140 kilométer per órás sebességnél történt.
Stefan Petzner, aki a BZÖ-ben – az osztrák Szabadságpártból kiszakadva alapította Haider a pártot – Haider utódja lett, egyre több részletet árult el romantikus kapcsolatukról. Haider felesége – akivel két gyerekük volt – azonban hevesen tagadta férje és Petzner kapcsolatát, és azt is, hogy Haider melegbárokba járt – pedig erről számtalan fotó került elő. Még akkor is tagadta, amikor Petzner részleteket mesélt az újságoknak. Petzner olyan részleteket is megosztott, hogy Haider nagyon romantikus természetű volt, gyakran elsírta magát, amikor megnéztek otthon egy-egy érzelmesebb filmet, és nagyon szerette például A muzsika hangja című musicalt.
Halála után egyébként rengeteg korrupciós ügy derült ki róla. A Profil című osztrák hetilap derítette ki, hogy Haider titkos liechtensteini bankszámlákon 45 millió eurót rejtett el. Ebből halálakor már csak 5 millió volt meg, a többi kockázatos befektetésekbe vándorolt.
A pénz eredete rejtélyes volt, de egy másik lap, a Falter szerint a párt volt főtitkárának naplójából kiderült, hogy Haider pénzelte Szaddam Husszein iraki és Kadhafi líbiai diktátort is. A napló szerint Haider volt személyi titkára, Franz Koloini intézte a Szaddám-pénzeket. „Koloini és mások 10 millió euróval, de lehetséges, hogy 15 millióval tértek vissza Irakból azokban az időkben” – idézték a naplóból. Kadhafi állítólag mindig a választások előtt küldött pénzt. Méghozzá műanyag zsákokban, készpénzben. Haider meg is látogatta a két diktátort. A pénzből Haider a feltételezések szerint újságírókat és bankárokat fizetett le. Haider utolsó személyi titkára egyébként a pénzből ellopott több tízmilliót, majd elmenekült.
Nem sokkal később az is kiderült, hogy amikor a karintiai kormányzó Haider eladta a karintiai tartományi bankot a BayernLB-nek (a bajor tartományi banknak) a bajorok kenőpénzt fizettek Haidernek. Ez is a liechtensteini számlákra került. A pénzről párttársai is tudtak, Haider halála után hasztalanul keresték a feleségén.
A brit munkásmozgalomból indult skinheadek második hullámos élharcosa a történelem lapjain Nicky Crane. Későbbi bevallása szerint már a Brit Mozgalom szélsőjobboldali politikai tömörülésbe való belépésekor tisztában volt szexuális orientációjával, hosszú évtizedeken át élt kettős életet. A zsidókat, baloldaliakat, bevándorlókat és melegeket fizikailag is támadó mozgalom vezető figurájává és ezáltal sok fiatal szélsőséges példaképévé vált Crane.
1984-ben például egy „balos” koncert közönségére támadt rá közel száz skinheadet vezetve a tömegbe. Első nekifutásukat ugyan egy yorkshire-i bányászcsapat visszaverte, másodszor is nekimentek a tömegnek embereivel. Máskor a metrón vettek észre egy baloldali aktivistát,
teljesen összeverték haverjaival.
„Már nem mozgott, mégis mindannyian még ugráltunk a fején – vallotta be később. – Csoda, hogy túlélte.” Eközben kidobóként melegbároknál is dolgozott, amit a társai „simán lenyeltek”.
A nyolcvanas évek végére oldalt váltott, egy 1992-es BBC-interjú tanúsága szerint elhatárolódott múltjától, és már nyíltan vállalta homoszexualitását, amelyet korábban rejtegetett. Története azért is különleges, mert ő vállalta a coming outot, és később melegfelvonulást is szervezett – míg a meleg közösség rá nem eszmélt Crane múltjára.
Az egyik szófiai vasútállomáson vadászott kiskorú bolgár és roma utcagyerekekre Vladimir Parvanov Kuzov szélsőjobboldali bolgár parlamenti képviselő, akit három év börtönre ítéltek 2007. május 9-én pedofília miatt. A 41 éves férfi, a roma- és meleggyűlölő Ataka (Roham) ultranacionalista párt parlamenti frakciójából a pedofília vádja miatt kizárt képviselő csekély
2 leváért szájjal elégített ki nélkülöző gyerekeket.
Mindez még 2001-ben történt, és legalább egy szexpartnere, a 13 éves Nikolaj Kirilov esetében bizonyítható volt, hogy kiskorú partnerrel létesített szexuális viszonyt.
A pedofil ellen még 1995-ben vizsgálat indult, de azt még abban az évben felfüggesztették, miután a szélsőjobboldali, homofób és antiszemita Ataka párt színeiben parlamenti mandátumhoz jutott, sőt a belbiztonsági és közrendvédelmi bizottság tagja lett. Kuzovról azt gyanították, hogy tagja volt egy pedofil csoportnak, amelynek három másik tagja már letartóztatásban volt.