Sokkoló európai áramárak - avagy a német „verselemző” zöldminiszter esete a lassan megfizethetetlen rezsiköltségekkel
![Németország, áram, rezsi,](https://cdn.origo.hu/2023/12/l-0MImXdsK2fI824E2LzNbRjOL8J41zM3UXhGQ3D4zs/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2Q4MWFhMjE1ZDg2NjQ5NTM5NjEzYzMxOTUxZTZkMDgw.webp)
A német Spiegel számolt be arról, hogy Robert Habeck egy berlini gazdasági konferencián – Macron bejelentése előtt egy nappal – egész egyszerűen elmaradottnak nevezte Franciaország energiapolitikáját. Arról beszélt, hogy Franciaországban tervgazdaság van, az atomenergetika pedig egy régimódi iparág, amely csak korlátozottan képes energiával ellátni a gazdaságot, ezért az atom nem ad versenyelőnyt a franciáknak, miközben a megújulók jelentik a német gazdaság motorját…
Ezek után aligha csodálkozhattunk azon, hogy az Európai Bizottság döntését követően Habeck és Steffi Lemke szövetségi környezetvédelmi miniszter, aki egyebek közt a nukleáris energetikát is felügyeli – és aki végzettségét tekintve állattenyésztésre szakosodott agrármérnök – közleményükben kijelentették, hogy az uniós jogi aktus nagy hiba, mert súlyosan károsíthatja a taxonómia egészét és veszélyezteti a klímacélokat…
Nos, tegyük azonnal helyére a dolgokat! Az atomenergia a nap- és szélerőműveknél elismerten sokkal inkább klímabarát energiatermelési mód. Erről itt olvashat. A földgáz viszont éppen azért került be a támogatható energiaforrások közé, mert a német időjárásfüggő megújulók mellé – ha leállítják az összes atom- és szénerőművet – feltétlenül szükséges olyan forrás, amely télen-nyáron, éjjel-nappal képes áramot biztosítani akkor is, amikor nem süt a nap és/vagy nem fúj a szél. Tehát a szénnél a klímára nézve alig valamivel kevésbé káros földgáztüzelésű erőművekre éppen azért van szükség, mert az időjárásfüggő nap- és szélerőművekkel nem lehet a nap 24 órájában a zavartalan áramellátást biztosítani.
Németországban a kormányon lévő baloldali politikusok a jelek szerint nem értik, hogy az energetika elsődlegesen szakmai kérdés, és nincs helye hitvitáknak. Erre a legjobb példa a két német miniszter atomellenessége mellett az is, hogy politikai alapon bojkottálják a tavaly szeptemberre elkészült, Oroszországot Németországgal összekötő Északi Áramlat-2 földgázvezeték-rendszer üzembe állítását. Ezzel nemcsak magának lő öngólt Németország, hanem egész Európának is kárt okoz, hiszen a súlyos gázhiány továbbra is fennáll, ami fenntartja a döbbenetesen magas gáz- és áramárakat, valamint súlyos inflációt generál az egész kontinensen. Az Egyesült Államok – miközben közvetett módon akadályozza az új gázvezeték üzembe állítását – a sokkal drágább és környezetrombolóbb amerikai LNG-nek próbál újfent piacot csinálni, miután az egekbe szökött energiaárak „mentőövet” dobnak a súlyosan veszteséges amerikai palagáz-kitermelőknek… Ugye, értjük? Az orosz olcsó gáz nem kell, de az ezen az áron már rentábilis amerikai jöhet…
Talán a fentiek fényében nem is olyan meglepő, hogy a német külügy egyik államtitkári posztjának várományosa az amerikai Jennifer Morgan, a Greenpeace korábbi vezetője, akinek német honosítása már folyamatban van. Ha valakinek kétsége lenne a felől, hogy a Greenpeace nevű szervezet és annak amerikai vezetője csakúgy, mint a magyarországi Greenpeace-lerakat, milyen idegen érdekek szolgálatában áll, ezek után nyugodt lehet. A német zöldminiszterek és a hasonszőrű magyar zöldpolitikusok láthatóan egyaránt amerikai sorvezetőt használnak. A fentiek fényében érdemes talán az áprilisi magyarországi parlamenti választás előtt elgondolkozni, hogy miért is kell a hazai baloldali és zöldpolitikusokat a hatalomtól minél távolabb tartani.
Egyebek közt azért, mert a hazai zöldek által példának tekintett Németország energiapolitikája egész egyszerűen megbukott, és ez várna Magyarországra is. Erről korábban már sokszor (például itt, itt és itt) írtam. A németországi sokkoló áram- és gázárak mellett nem feledkezhetünk meg a hatalmas megújulós támogatásokról, a falu- és templomrombolásokról, a szénerőművek szennyezésének súlyos következményeiről, az egyre gyakoribb ipari fogyasztói korlátozásokról, valamint szükséghelyzetben a francia atomáram importjáról sem. Néhány hete a német vezető lapokban is megjelentek immár a súlyos áramszüneteket vizionáló cikkek (például itt és itt), amelyek rámutattak, hogy mihez vezetett a megújulók átgondolatlan fejlesztése és az atomerőművek leállítása. Nos, erre mondja azt a német gazdasági miniszter, hogy a megújuló energiák előnyt jelentenek a német gazdaságnak, az atomenergiára és a gázra nincs szükség… Ez lenne tehát a német út.
Franciaország viszont az atomenergiát választotta jó pár évtizede, és Emmanuel Macron – némi megingás után – immár kitart mellette. Az atomenergia egyszerre képes garantálni az árstabilitást, az olcsó és klímabarát energia rendelkezésre állását, valamint az ellátásbiztonságot, annak köszönhetően, hogy az atomerőművek télen-nyáron, éjjel-nappal, minden másodpercben képesek villamos energiát termelni. Mindezek miatt egyre több ország kíván belépni az atomerőműveket üzemeltető államok klubjába.
Néhány nappal ezelőtt a francia államfő a France 2030 újraiparosítási tervet ismertetve új francia nukleáris reneszánszról beszélt. Ennek keretében 2050-ig 6 új EPR2 típusú atomerőművi blokk megépítéséről már döntöttek, és további 8 blokk megépítését tervezik. Az első ilyen blokk már 2035-re elkészülhet. Emellett kisméretű moduláris reaktorok építésén is gondolkoznak - ambiciózus célként fogalmazta meg Macron, hogy az első prototípus 2030-ra épülhet meg.
Az új blokkokra azért van szükség, mert az újraiparosítás, az igények növekedése, a fosszilis tüzelőanyagok kivezetése miatt Franciaországnak a jelenleginél akár 60 százalékkal több áramra lesz szüksége. A klímavédelmi céloknak is megfelelve ez csak úgy biztosítható, hogy a megújulók mellett jelentős nukleáris fejlesztések is megvalósulnak. Egyszerre kell tehát erre a két pillére támaszkodni, mert ökológiai szempontból ez a legrelevánsabb, és gazdasági szempontból is a leginkább célravezető.
A célok elérése érdekében a franciák egyrészt a nukleáris biztonság prioritása mellett az összes jelenleg működő atomerőművi blokkot megtartják, és megvizsgálják, van-e lehetőség arra, hogy az egyes blokkok 50 éven túl is üzemelhessenek, illetve azt, hogy ez milyen költséggel járna. A nagyszabású nukleáris program 25 000 MW új kapacitás megépítését teszi lehetővé Franciaországban 2050-ig. Ha innen nézzük, nagyon is érthető, hogy miért is létfontosságú az atomenergetika beemelése a taxonómiába, hiszen irdatlan pénzeszközöket igényel az új atomerőművek építésének finanszírozása.
Ha megvizsgáljuk a jelenlegi francia áramtermelés összetételét, akkor azt láthatjuk, hogy a villamosenergia-termelés 65-70 százalékát atomerőművek biztosítják, ezért az éves szén-dioxid-kibocsátás mértéke töredéke a megújuló-, de a valóságban erősen fosszilisfüggő német kibocsátási értékeknek. Arról nem is beszélve, hogy a lakossági ártarifa jelenleg Párizsban csak 45 százaléka a berlini árnak. Ez pedig döntően annak köszönhető, hogy a németek leállították az olcsón termelő atomerőműveket, és helyettük egyrészt a hatalmas támogatásokat igénylő nap- és szélerőműveket favorizálják, másrészt pedig – utóbbiak hektikus termelése miatt – az áramtermelésben továbbra szükségük lesz az egyre drágábban termelő szén- és gázerőművekre. Ha úgy tetszik, az atomenergetika bekerülése a taxonómiarendeletbe a fentiek fényében a józan ész diadalának nevezhető.
Jelenleg az atomellenes és megújulóbarát Németországban, ahol politikai alapon folyamatosan leállítják az olcsón termelő atomerőműveket, és helyette inkább gáz- és szénerőműveket üzemeltetnek, a legdrágább a háztartási áramár. Csak december óta közel 40 százalékkal emelkedtek, pedig próbáltak „központilag” enyhíteni (pl. megújulós felár mérséklése) a háztartások terhein!
Berlinben egy fogyasztó átszámítva így is közel 180 forintot fizet 1 kWh áramért, miközben hazánkban, Budapesten csak mintegy 37 forintot! Ennek alapvetően az egyik fontos pillére, hogy Magyarországon a villamosenergia-termelés közel 50 százalékát Paksról kapjuk. Láthatóan hazánkban valóban működik a rezsicsökkentési program! Miközben például Koppenhágában (169 Ft), Brüsszelben (168 Ft), Bukarestben(!) (166 Ft) vagy éppen Bécsben (120 Ft) is sokkoló áramárakkal szembesülnek a háztartási fogyasztók. Ez egy mai magyar háztartás számára felfoghatatlan! El lehet képzelni, mi történne egy magyar családdal, ha egyik napról négy-ötszörös áramszámlát kellene fizetnie. Európában ugyanis ez történik Németországtól egészen Romániáig.
A német gazdasági miniszter kijelentésével ellentétben nem Franciaország energiapolitikája a régimódi, inkább a német vált a zöld dogma rabjává. Az utóbbival „csak” az a baj, hogy nem valósítható meg. A francia mellett Magyarország energiapolitikája egyaránt követendő példa lehet más országok számára, hiszen nem kérdés, hogy a klímavédelmi, ellátásbiztonsági és versenyképességi célok elérése érdekében az atomerőművekre és a megújuló energiaforrásokra egyaránt szükség van a jövőben! Különben nagyon ráfizetünk.
A szerző Hárfás Zsolt atomenergetikai szakértő, az atombiztos.blogstar.hu oldal szerzője