Évtizedes lemaradást próbál behozni a magyar sport
![Hosszú Katinka](https://cdn.origo.hu/2023/12/tuzk_tdRnhN9b4glHRQnpvv0wXgEs1GmdG1HWthfYlE/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzI2NmU0N2E0N2U1MzQ1ZDFiNDZjMmY4Y2JiYjM4ZGMx.webp)
A Veszprém nagy fölényről elbukott BL-döntős veresége után sok magyar sportrajongó meglepődhetett, hogy éppen a focisták mennyire jól szerepeltek az Eb-n. Korábban sokan annak tulajdonították a kudarcokat, hogy a játékosok nem koncentráltak eléggé, vagy mentálisan nem voltak elég erősek a fontos pillanatokban. Látott e szempontból változást a fociválogatotton? – kérdeztük Lénárt Ágotát, a Testnevelési Egyetem Pszichológia és Sportpszichológia Tanszékének docensét.
Egy jó teljesítményt sokféle tényező határoz meg. Az nem ismeretes, hogy a focisták dolgoztak-e ezen, vagy sem, de az biztos, hogy minden világverseny előtt kell mentális felkészítést alkalmazni – kezdte Lénárt Ágota. – A sportpszichológia meghatározott módszerekkel készíti fel a sportolókat, célzottan, specifikusan, a jó teljesítmény elérése érdekében. Ez egy elméleti és gyakorlati tudomány. Gondolatban fel kell készülni arra, hogy a különböző helyzetekben megfelelően tudjon reagálni a sportoló. Ha fejben megvan a mozgáskivitelezés biztonsága, akkor ez a gyorsaságban is meg fog jelenni, valamint a gyors döntéshozatalban. További fontos tényező
a csapásokkal való megküzdés képessége, a figyelemkoncentráció, a motiváció, a teljesítmény vészhelyzetben, a szorongásmentesség és az irányíthatóság.
Az alapvető módszerek: relaxációs technikák, a mentáltréning, a figyelemfókuszálás és a stratégiával kapcsolatos eljárások. Lényeges a jó célállítás és a pozitív gondolkodásmód.
Lehetett valamilyen különös oka a válogatott jó teljesítményének?
A fizikai és a mentális felkészülés együtt adja meg a jó eredményt, és ez látszott is. A játékosok szemlátomást jól kezelték a helyzeteket, megmaradt a döntésképességük. Visszafogottan nyilatkoztak, de megvolt bennük az elszántság, a tűz, a motiváció a továbbjutásra. Nem latolgatták az esélyeket, de bátran küzdöttek, és
meghagyták maguknak azt a lehetőséget, ami a fociban különösen jellemző, hogy bármi megtörténhet.
A megfelelő szakmai, fizikai és mentális felkészítés hatására folyamatosan jól tudtak teljesíteni, és a siker megerősítette ezt a folyamatot. Utólag különösen felértékelődik a portugálokkal vívott meccs.
Mennyire lehet tartós ez az állapot?
Kisebb-nagyobb ingadozásokkal, de meg lehet tartani. Ha szakmailag ilyen felépített munka folyik, akkor ez nagy reményekre jogosíthat.
Négy éve panaszkodott, hogy nincs elég sportpszichológus a magyar olimpiai csapat körül. Azóta változott a helyzet?
A sportpszichológiai szakképzés a Testnevelési Egyetemen 2007 óta zajlik, több mint 70 kiképzett sportpszichológus van, ennek megfelelően igénybe lehet őket venni.
A megfelelő szervezeti háttér kialakítása viszont több évtizedet késett.
A sportnagyhatalmak ezt már a pekingi olimpia előtt meglépték. A korszerű csapatmunka kialakítása is elodázhatatlan. A jó értelemben vett központi szakmai irányítás és átszervezés még magasabb szintre emelhetné a magyar sportot, amire a riói olimpia után reális esély nyílik.
A legnagyobb magyar riói aranyesélyes, Hosszú Katinka azt mondta, azért indul el minden versenyen, hogy amikor az olimpián majd rajtkőre áll, akkor számára megszokott legyen a helyzet. Eredményre vezethet ez a hozzáállás?
Ez az ismerősségi hatás megszerzését jelenti, csökkenti a feszültséget. Ha ő úgy tud felállni a rajtkőre, hogy megjelenik benne ez az érzés, mintha már több ezerszer leúszta volna az olimpiai döntőt, akkor az segíteni fogja a jó eredmény elérésében. Végül is ő a valóságban csinálja azt, amit a sportpszichológia modellezett edzésnek és versenyzésnek hív. Annyiszor modellezi a valóságban a versenyt, hogy a teste-lelke hozzászokik ahhoz, hogy ilyen környezetben teljes határozottsággal tudjon teljesíteni.
Mit szólt Szilágyi Liliána szavaihoz, amikor a fiatal úszónő az Eb-ezüstérmes úszása utáni, emlékezetes nyilatkozatban arról beszélt, hogy végre saját magáért úszott, nem pedig a családja kedvéért? Még azt sem bánta, hogy egy századdal lemaradt az aranyéremről.
Kialakult benne a belső kontroll, ami általában jobban motivál, mint a külső. Ha egy sportoló jól felkészült, a készség és a kihívás egyensúlyban van, akkor nagyon jól érezheti magát. Ha jól teljesít, örömmel várja a versenyt, és ennek megfelelően ki is tudja hozni magából a jó eredményt, ilyenkor akár flow-élményben teljesíthet.
A sportpszichológiának alapvető célja, hogy a jó teljesítményt úgy hozza elő a sportolóból, hogy az örömet okozzon neki.
Így a helyén tudja kezelni az ezzel járó feszültséget, elvárást vagy bármit, ami a teljesítményét befolyásolhatja.
Lehet, hogy Berki Krisztián nem lenne olimpiai aranyérmes, ha a londoni selejtezőben elkövetett rontása után nem dolgozik önnel?
A selejtezőben rontott gyakorlatot még ott kint kijavítottuk. Azon dolgoztunk, hogy semmiféle ilyen zavaró, bevillanó tényező később a döntőben ne akadályozza a kivitelezésben. Aztán az itthon már sok ezerszer begyakorolt minták alapján építettük fel az olimpiai döntő programját, ezen a helyszínen is kellett még csiszolni. Biztos, hogy a tökéletes mentális program kellett az aranyéremhez.
Százalékosan meghatározható egy-egy esetnél, hogy mennyit segített a sportpszichológia?
A sportolók ezt különböző módon élik meg, objektíven nem megállapítható. Ami számít, az a teljesítményre gyakorolt hatása. Matthew Emmons sportlövő esetét szoktuk emlegetni, aki három egymást követő olimpián ugyanazt a hibát követte el. Három olimpia elrontása elég indok lehetne neki arra, hogy komolyan foglalkozzon ezzel a dologgal.
Nehéz elfeledni, hogy a Veszprém kilenc góllal vezetett a BL-döntőben, mégis kikapott. Mit szúrhatott el a csapat?
Kívülről nagyon nehéz megítélni, nincsen rálátásunk arra, hogy pontosan mi történt. Amit a pályán látunk, a mögött még nagyon sok minden van: hogyan edzették őket, milyen volt a terhelés-pihenés aránya, milyen volt a regeneráció, volt-e idegi fáradtság és mentális felkészítés. De egy biztos, a sportpszichológia ismeri azt a jelenséget, amit kihagyásnak hívnak. Ha a kihagyás tartós, akkor leesés lesz belőle, és
ez a leesés jelenti azt a negatív spirált, amikor a sportoló úgy érzi, nem tudja kontrollálni az eseményeket, egyik hiba a másik után következik.
De ha visszanézzük az eseményeket, ez természetesen nem ilyen egyszerű, hiszen ott van az ellenfél is. Egy biztos, sportpszichológiai szempontból nagyon hasznos lenne a játékosok számára, ha tanulnának olyan módszereket, amelyekkel az ilyen jelenségeket hamarabb észre tudnák venni, és közbe tudnának avatkozni, hogy ne alakuljon ki ilyen nagy különbség a csapat teljesítményében egy meccsen belül. A mentális hibajavítás nélkül az elszenvedett eredménytelenség újra és újra visszaköszön, hiszen az agy mindig a hibás végrehajtást tudja csak elővenni. Ez lélektanilag a korrekciós élménnyel jól kezelhető.
Dárdai Pál nemrég azt mondta, a Hertha sorozatos tavaszi vereségei után sportpszichológushoz fordult, hogy ne kapjon ki többször a csapat. Sikerült is javítani, az utolsó bajnoki döntetlen lett. Pedig Dárdait jó emberismerőnek, jó ösztönös pszichológusnak tartják. Mit gondol erről?
Ehhez a szakmához azért megfelelő végzettség, szakvizsga és gyakorlati tudás is szükséges. Magyarországon ezt elég lazán kezelik, pedig
a vakbelét sem veteti ki senki olyannal, aki nem orvos.
Egyébként a mentális felkészítéshez ugyanúgy időre van szükség, mint ahhoz, amikor a játékosok megtanultak bánni a labdával. Egyik pillanatról a másikra nem megy. Kétségtelen, hogy ha valami nagyon nagy baj van, akkor a sportpszichológusok segítenek, de az a jó, ha fel lehet építeni egy programot, van idő a begyakorlására és működtetésére.
Mennyire gyakori, hogy valaki azért nem akar sportpszichológushoz fordulni, mert akkor gyengének tűnne?
Azt gondolom, ha a sportoló eljut oda, hogy minden áron teljesíteni szeretne, akkor ez a gát már nem létezik. Ezt úgy hívja a szakma, hogy szenvedésnyomás. Ha valaki elhatározza, hogy segítséget kér, akkor ott ez már nem jelent akadályt. De ennek elébe kellene menni, sokkal jobb lenne, ha már juniorkorban megtanulnák a sportolók ezeket a módszereket, és egyrészt nem kerülnének ilyen helyzetekbe, másrészt arra szocializálódnának, hogy a segítségkérés ne jelentsen problémát. A sportpszichológia nem klinikai pszichológia,
meg kell szabadítani attól az előítélettől, hogy pszichológushoz csak a bolondok mennek.
A sportpszichológia az egészséges emberek teljesítményfokozásáról szól.
Van elég sportpszichológus itthon?
Most már bátran állíthatjuk, hogy van. Nagyon szeretnénk megteremteni itthon a regionális hálózatot, egy olyan rendszerre gondolunk, hogy a sportolók bárhol, akár a klubokban, szövetségekben, megyeszékhelyeken is elérhessék a szolgáltatást. Azt szeretnénk, ha ez ugyanolyan keretek között működhetne, mint a sportorvoslás, azaz meghatározott centrumokban lehetne igénybe venni a módszert a felkészülésre.
Idősebb edzőktől lehet érezni viszolygást amiatt, hogy úgy érzik, valaki beavatkozik a munkájukba?
Igen, főleg, ha nem ismerik a mentális felkészítés lényegét és hatásosságát, vagy ha nem akarják, hogy belelássanak a munkájukba. Sok gond akad az edzői bánásmód területén is. Azt gondoljuk, és a fiatalabb edzőgeneráció is azt gondolja, hogy itt az ideje a váltásnak. Aki azt hiszi, hogy ő majd eljátssza a sportpszichológust, az ilyen szempontból nem lesz eredményes. Ha ettől függetlenül eredményük lesz, az inkább a sportoló számlájára írható, és nem azokéra, akik nem használják ezeket a korszerű felkészülési módszereket.
De érdekes, hogy volt olyan az edzői továbbképzésen, aki 70 évesen eljött.
Előtte ellenezte a dolgot, meg is lepődtem, hogy mit keres ott. Azt mondta, őt tartják a saját sportága legjobb edzőjének, de az összes tanítványa otthagyta. "Kénytelen vagyok foglalkozni a pszichológiával, hogy a szakmai tudásom mellett emberileg is megtartsam a versenyzőimet" – mondta. Az ő esete is mutatja, hogy sohasem késő újítani, megváltozni.