Ördög Nóra: Nekünk, műsorkészítőknek egyetlen dolog számít
![](https://cdn.origo.hu/2023/12/u-QkhILhRMa6p86vrginPB7ZoZHnhX0bEHxYs_OgLAM/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzVjOTBkOGY0ZmRmZTQyMTRiMmY0ZjY0ZjBjNTVjOGY5.webp)
Leforgattad A Kocka első évadját: milyen volt a munka?
Ez a fajta vetélkedő nekem is új, nem vezettem ilyet, de nagyon élveztem. Huszonharmadikán indul, karácsonyig lesz képernyőn. Nem könnyű elvinni a fődíjat: Angliában kilenc évad alatt egy ember nyerte meg, ő is sportoló volt. Tudtommal Magyarország a tizenkettedik, amelyik bemutatja ezt a formátumot, eddig öt vagy hat embernek sikerült elvinni a nagy nyereményt.
Mennyi ügyesség, erő kell a feladatokhoz?
Ügyesség, gyorsaság, koncentráció kell főképp. Fejben ott kell lenni. Van, hogy valaki befeszül, mert harmadjára sem sikerül időre elvégezni a nagyon egyszerűnek tűnő feladatot. Voltak látványos összeomlások! Pszichésen bírni kell: milliós a tét, és sokan nem tudnak ettől elvonatkoztatni. A versenyzők felkészülten jöttek, otthon előre megnézték YouTube-on a külföldi részeket, és próbálták lemodellezni maguknak a kihívásokat.
Sok trükkös, pofonegyszerűnek tűnő feladat van,
speciális kellékekkel, sokan belezavarodnak. Csak azt sajnálom, hogy én nem tudtam kipróbálni ezeket a feladatokat, de a feszített tempójú forgatás közben erre nem volt lehetőség, a stáb idejét nem akartam rabolni, esténként meg én is siettem haza a családomhoz.
Mi a te szereped?
A klasszikus feladat, bemutatom, támogatom a versenyzőket. Mindenki egyedül versenyzik, de a nézőtéren ott vannak a rokonok, velük is kommunikálok. A műfaj új volt, de együtt mozogtam a rendszerrel.
Tavasszal te kapod a TV2-n a gyerekeknek szóló tehetségkutatót?
A készülő műsor sok meglepetést tartogat, így most még az sem nyilvános, hogy ki vezeti, vagy kik vezetik majd. Nagy tapasztalatom van a tehetségkutatókban, a gyermekekkel imádtam dolgozni, ezért örömmel veszek részt az új műsor megvalósításában.
Mit szóltál ahhoz, hogy Dirk Gerkenst nevezte ki Andy Vajna?
A tulajdonosváltásról már hosszú ideje szó volt, de én általában kimaradok ezekből a dolgokból, keveset vagyok bent a székházban. Sok mindent én is az interneten olvastam. Nekünk, műsorkészítőknek egyetlen dolog számít, hogy legyen, aki profin üzemelteti a céget, és teremt pénzt műsorokra. Dirk személye számomra erre garancia, szóval örülök.
Gerkens négy képernyőst említett az Origónak adott interjúban, akiket nagyon jónak tart, és te köztük voltál. Gondolom, ez megnyugtató.
Jólesett olvasni, persze. Nagyon kevés kapcsolatom volt vele korábban, nem rendelt be soha az irodájába vagy ilyesmi. Rendezvényeken volt egy-egy „Hogy vagy?", de semmi több. Nemrég azonban összefutottunk egy szakmai rendezvényen, ott elbeszélgettünk – később pont arra gondoltam, hogy az RTL-nél töltött tizenhárom évem alatt összesen nem beszéltünk talán ennyit, mint most, már TV2-sként. Ő nagyon jó szakember, erősödött vele a vállalat.
És Vajnát ismerted?
Igen, de csak egy-két rendezvényről. Az utóbbi hetekben összefutottunk már, de a munkával kapcsolatban még nem történt komolyabb egyeztetés. Az gondolom egyébként, hogy az én életemre nem lesz olyan nagy kihatással a vezetőség cseréje. Nekem az a fontos, hogy a jó műsorainkat nézzék: mert meggyőződésem, hogy
a TV2-s műsorok semmivel nem rosszabbak, mint az RTL-esek.
Ez a nézettségtéma a brand erősségének kérdése is, és nyilván tudom, hogy nem könnyű a Barátok közt nézőit elcsábítani. De A Kockát én biztos nézném akkor is, ha semmi kötődésem nem lenne hozzá, mert szerintem jó alternatíva azoknak a gyerekes családoknak, akiknek mondjuk túl harsány az Éjjel-nappal Budapest. Látványos műsor, szép színekkel, remek feladatokkal. Tudom, hogy sokan a berögzült szokásaik alapján tévéznek, de épp a hétvége, ahol nincs állandó menetrend, a bizonyíték arra, hogy a jó műsorokat mindenképpen megnézik, bármelyik csatornán adják is. Ezt lenne jó elérni a hétköznapokon is.
A nézettséget gyakran figyeled?
Még RTL-es szerkesztőként naponta kaptam a számokat, de azóta nem, úgyhogy gyakran klikkelek az Origo tévérovatára.
Milyen volt a hangulat három-négy hete, a TV2-es bulin? Aznap jelentette be a vételt két ember is.
Jó buli volt, pedig azt hittem, feszültebb lesz a hangulat, nem voltak kínos percek. Soha annyi ember nem jött el, mint most, hiszen mindenki nagyon kíváncsi volt a hírekre, a bejelentésre. Simon Zsolték nem kenték el a dolgokat, őszintén beszéltek, elmondták, hogy Andy Vajnát tekintik vevőnek. Kicsit búcsúhangulat volt, sok pezsgő fogyott.
Partizós vagy?
Mostanában nem igazán, ráadásul ez a buli A Kocka forgatásának hetei közben volt, másnapra ki kellett mennem reggel hétre Pomázra, ott vettük fel a műsort. Mivel Diósdon lakom, ez nem a szomszédban van.
Milyen az optimális szabad estétek?
Mozi, vacsorával. Egy hónapja sikerült először a nagyszülőknek egyszerre ágyba tenni a két gyereket. Korábban nekünk kellett lefektetni őket, így sokszor csak a 22.30-as mozit tudtuk elcsípni. Vagy azt se... Utána, ha mennénk vacsorázni, a legtöbb vendéglő már zárva, de a Gozsdu udvar környékén még tudunk enni valamit. Sokszor éjjel kettőig fenn vagyunk, és mivel a gyerekek is későn fekszenek, későn is kelnek. Én egyébként öt óra alvással is elvagyok.
Kolosi Péterrel rendeződött a kapcsolatod? Neki fájt legjobban, hogy az RTL-t otthagyva a riválishoz igazoltál.
Ez régi történet, és már nyilatkoztam is erről annyi helyen. Nem akarom habosítani ezt a témát. Az RTL-nél maradtak barátaim, sőt, szinte csak azok maradtak, de Péterrel nem találkoztam azóta. Messziről nézve úgy látom, hogy ez a váltás egy fejlődés törvényszerű eredménye is.
Nagyon fiatalon kerültem oda, fel kellett nőnöm, és le kellett válnom a „szüleimről".
Én nem akartam alkudozni, hanem bementem, és felmondtam. Azóta sok idő telt el, ez már tényleg nem téma. A lényeg, hogy a TV2-nél nagyon jól érzem magam, megbecsülnek, és ez nekem jó.
Lehet két dudás egy csárdában? Liptai Claudia nem szokott csúnyán nézni rád?
Persze, hogy nem! De nem is tudna, mert nagyon keveset találkozunk, ő is csak akkor van bent, ha épp dolga van. Nem szoktunk bejárogatni a székházba csak úgy. De kimondom megint: nagyon jóban vagyunk Clauval, és mivel mindenkinek megvan a saját karaktere, szerepe, nem vagyunk felcserélhetőek semmilyen szempontból.
A Forbes szerint itthon, a médiaszemélyiségek között pénztermelő képességben a férfiak között sem találtál legyőzőre. Ez mit jelent neked?
Nem tiltakozom, örülök, ha a sajtó így látja, mert ez is egy visszaigazolása annak, hogy a helyemen vagyok. Azért azt hozzátenném, hogy ez szakemberek hiteles, ámde szubjektív véleménye volt, szóval nem kérték be a szerződéseinket és a bankszámlaadatokat! Az arról szólt, hogy mennyire lehet velem eladni egy újságot, vagy hány cég szeretne reklámarcának. Pár nagy cégnek én vagyok az arca, de azért megtalálnak egészen furcsa ötletekkel is. Ilyen volt, amikor turkálót akartak velem reklámozni.
Személyes brandépítésre nem az igazi.
Nyilván nem életszerű, nem is vállaltam el, pedig fiatalom én is jártam turiba. Akartak fogamzásgátlót is reklámozni velem, ami annak fényében volt különös, hogy felvállaltam a küzdelmemet a meddőséggel. De van menedzserem, aki megszűri az ajánlatokat.
Milyen volt Angola?
Egy Pampers-UNICEF kampány keretében utaztam ki. Szeretném elmondani, mert volt, ahol rosszul jelent meg, hogy én ezzel az úttal nem lettem UNICEF-nagykövet, bár nagyon szeretnék egyszer az lenni, és ne higgye senki, hogy rám költik a pénzt. Az utat a Pampers fizette, tetanuszos védőoltásokat adnak kint a rászorulóknak.
Kemény napok voltak, bár nagy meglepetés nem ért.
Tudtam, hova megyünk, de más volt személyesen átélni mindent. Európai szemmel nehéz volt végignézni a nyomorúságos körülményeken, rozoga kis viskókon, ahol élnek nagy családok. Se víz, se áram, semmi nincs ott, csak szeméthalmok. Persze ez nem egész Angolára vonatkozik, hanem azokra a nyomortelepekre, ahová minket vittek.
Mi volt a feladatod?
Kisfilmet forgattunk, mindenhol oltottunk. Az első nap az ENSZ-től jött valaki, aki a biztonsági teendőkről beszélt nekünk, utána három napon keresztül terepen voltunk, például egy bádogváros közepén felállított mobil oltóközpontnál. Kórházban is jártunk, cseppeket én is adtam be, oltást azonban nem.
Borzasztó a helyzetük, a nők fele otthon hozza világra a gyermekeit, nem jut be a kórházba.
Koszos kis kalyibában szülnek, konyhakéssel vágják el a köldökzsinórt... Ez nem higiénia. Közben nagyon sok gyermek születik, 9-10 van átlagban egy nő mellett. A polgárháborúban rengeteg férfi meghalt, kevesen maradtak rengeteg nőre.
Mi volt a legemlékezetesebb élményed?
A leginkább gyomorba vágó élményem egy újszülöttosztályon volt. Egyszer csak felvágódott az egyik ajtó, iszonyú sikítással kirohant egy anyuka, lógott a kispléd, gyerekruha a kezében, épp akkor veszítette el a kisbabáját. Ez ott rendszeresen előfordul, nagy a csecsemőhalandóság. Az utolsó napra már láttunk eleget, és mivel senki nem javasolta, hogy turistaként csak úgy bóklásszunk, végül a hotelben maradtunk. Minden programot sötétedésre, hatra be kellett fejezni. Persze tudom, hogy vannak gyönyörű helyek Angolában is, de bevallom, nagyon vágytam már haza...
Hiányoztál a gyerekeknek?
Ők nekem nagyon. Az indulás, a reptéren nagyon kemény volt. Teljesen szétestem, volt sírás. De volt internet a kinti szállodában, tartottuk a kapcsolatot, így mindennap láthattam őket. Ez volt egyébként az egyik ok, ami miatt nehéz szívvel mondtam igent a felkérésre, mert bár
óriási álmom vált valóra ezzel az utazással és ezzel a küldetéssel,
rettenetesen tartottam attól, hogy egy hétig külön leszek a gyerekeimtől. Szerencsére, a családom mindenben támogatott. És nem bántam meg, mert tudom, hogy amíg az én gyermekeim biztonságban nevelkedhetnek, ezzel a kampánnyal – ha csak áttételesen is –, de sok rászoruló gyereknek segíthettem!
Utazósak vagytok?
Igen. A jövő év elején szeretnénk egy hosszabb utazást beiktatni. Nemrég Ausztriában voltunk, két hete meg a Balatonnál, ami ősszel a legszebb. Csopak és a táj gyönyörű volt. Sok egynapos túrát találunk ki belföldre, de a gyerekek miatt a hosszú autózással vigyázni kell.
Ki a szigorúbb szülő?
Azt hiszem, én, a férjemet a gyerekek kenyérre kenik. Vannak dolgok, amikben muszáj következetesnek lenni. Ha pedig előkerül az orrszívó porszívó, akkor én vagyok a kegyetlen anyuka. Sokszor voltam velük szigorú, de azért még szeretnek a gyerekeim... Most épp a fogmosással van egy kis küzdelem, hiába mutatunk jó példát.
Zavar, amikor a hajadról meg a ruhákról írnak?
Nem zavarnak az ilyen cikkek. Ha foglalkoznak velem, az csak jó, mert azért vagyok odaállítva... A frizurám és a ruhám pedig a műsor része. Amúgy kicsit visszasírom a rövid hajas korszakot, amikor félhosszú volt, az nem szerettem. Nem vagyok merev, háklis ember, rábízom magam a stábra, megbízom a stylistban, fodrászban – de azért van kontroll. A legtöbbször komfortosan érzem magam a rám adott ruhákban.
Ugyanazok vannak körülötted, mint korábban?
Igen, a stylist, a fodrász és a sminkes évek óta velem dolgozik. Ők szabadúszók, dolgoznak másoknak is. Nem vagyok kivételezett helyzetben ezzel, sok képernyősnek megengedik, hogy megválassza, kik segítik, mégiscsak az arcunkból élünk. És nemcsak nőkről, hanem férfi tévésekről is beszélünk: a magyar férfi tévésztárok is hiúak ám.
Melyik a kedvenc sorozatod?
Az egyik a House of Cards, várjuk nagyon a folytatást. De a legújabb kedvencünk Palkóval, ami iszonyatosan vicces, a Jane, The Virgin. Ez egy antiszappanopera-szappanopera: egy epizód alatt annyi történés van, mint nyolcepizódnyi telenovellában. Korábban az Így jártam anyátokkal-t néztük, ez pont az a hosszúság, amiből hulla fáradtan is belefér egy-két epizód. Filmekre nem mindig marad erőm,
Az éhezők viadala harmadik részén például hamar elaludtam,
de a negyedikről nagyon jókat hallani. És szakmai ártalom lehet, de mostanában szinte csak vetélkedőkre kapcsoltam oda esténként, a Maradj talpon-nal kezdtünk, és utána Claudiával folytattuk az 50 milliós játszmában, azaz kvízeket, vetélkedőket néztünk. És büszke vagyok, hogy mától A Kocka is ezek között lesz!