Drónok kutatnak az elveszett civilizációk után
![Garamantész](https://cdn.origo.hu/2023/12/eotPwy0CspI88NMC6XxNOC3I8W--JkAjthq-R74fKCg/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2NhNDc1ZTI2NmQ1MjRhYmViNjQxZjc0OWJhOGZkZjIy.webp)
A Föld olyan kevésbé emberbarát területein, mint amilyen az Amazonas esőerdeje és a Szahara perzselő homokja, rendkívül nehéz kiterjedt és eredményes régészeti munkát végezni.
Az ilyen elzárt, civilizációtól távol eső, esetleg zord időjárással megáldott környékre gyakran hiába is jut el egy-egy nagyobb kutatócsoport, mivel nem tudnak annyi időt ott tölteni, hogy mindent kiássanak, amit a föld rejt – ehhez nyújthat hatalmas segítséget a dróntechnológia és a műholdas feltérképezés.
Az AAAS (American Association for the Advancement of Science, A Tudomány Fejlődéséért Amerikai Egyesület, amely a Science tudományos folyóirat kiadója is egyben) éves közgyűlésén két brit kutató, David Mattingly és José Iriarte tartott előadást arról, hogy ezek a modern technikák mennyire megkönnyíthetik a régészeti kutatómunkát, és várhatóan mennyi izgalmas új felfedezéshez járulhatnak hozzá.
David Mattingly a Leicesteri Egyetem kutatója, aki az egykor a Szaharában létezett Garamantész civilizáció nyomaiban jár.
Az elveszett népcsoport épületeinek maradványait műholdképek segítségével sikerült azonosítani még 2011-ben, ez hagyományos régészeti munkával olyan lett volna, mintha tűt keresnének a szénakazalban.
A Garamantész-emberek kultúrája i. e. 1000 körül tűnt fel a Szaharában, a mai Líbia déli területén, és körülbelül i. sz. 700-ig maradt fenn, amikor a kutatók szerint elfogyott a talajból kinyert vízkészletük.
„Bár az Amazonas és a Szahara nagyon különbözőnek tűnhet, az e területek kutatásával kapcsolatban felmerülő kérdések nagyonis hasonlók” –magyarázta az előadásán Mattingly. –„Nehéz terepmunkát végezni a forró, száraz Szaharában. A viszonylag kevés helyi feltárás pedig kevés bizonyítékhoz és lelethez vezet.”- tette hozzá a szakember.
Ennek „köszönhetően” a Garamantész kultúráról is viszonylag korlátozottak az ismereteink, de valószínűleg a létezéséről sem tudnánk, ha az épületek maradványai nem rajzolódtak volna ki tisztán a műholdas fotókon.
A kutatók megvizsgálták ezeket a képeket, és „több mint 2500 négyzetkilométeres területen 158 nagyobb épületet, 184 temetőt, 30 négyzetkilométernyi egykor művelt földet és rengeteg különböző öntözőrendszert” fedeztek fel, - ismertette Mattingly. Az archeológusok így már ki tudják választani, hogy mely területeken érdemes terepmunkát végezni, és ezáltal átfogó képet kaphatnak arról, hogy nézhetett ki a Garamantész-birodalom.
Nem csak a forró Szaharában, de az Amazonas lombkoronája alatt is nagy segítséget nyújthat a modern technika – a drónok és a LiDAR felhasználásával a hatalmas őserdő rejtett kincseit fedezhetik fel a kutatók.
José Iriarte, az Exeteri Egyetem archeológusa a dróntechnológiát nevezte meg a legfőbb előrelépésnek a felderítésben.
A ma ismert geoglifák (azaz nagyszabású, magasból átlátható, földön készített ábrák) és az úgynevezett terra preta (azaz a „feketeföld”, vagyis olyan földterületek, amelyeket ősi kultúrák tettek termékennyé) egyértelműsítik, hogy az Amazonas területén is léteztek eddig ismeretlen, fejlett civilizációk. A régészek úgy gondolják, hogy az esőerdő legalább egy része otthont adhatott egykor a különböző kultúráknak. „Itt az idő, hogy számszerűsítsük a valaha itt élt ősi civilizációkat” – mondta el előadásában Iriarte.
A drónokat LiDAR rendszerrel, azaz lézer alapú távérzékeléssel is felszerelik, amely tulajdonképpen egy saját energiaforrással rendelkező rendszer. A működési elve legjobban a radaréval hasonlítható össze, azzal az alapvető különbséggel, hogy a LiDAR által kibocsátott és fogadott elektromágneses sugárzásnak magasabb a frekvenciája, és ultraviola, a látható vagy az infravörös tartományban egyaránt működik. Ez hasznos lehet a nagyobb geoglifák felkutatásában, amelyek az összefüggő lombkorona alatt rejtőznek.
A drónokat ezen kívül olyan technológiával is felszerelik, amely képes lesz a növényzet analizálására – ez amiatt fontos, mert az ősi népcsoportok akár az Amazonas növényvilágát is megváltoztathatták helyenként.
Ha a földművesek bizonyos terményeket megadott helyszíneken termesztettek, az átalakíthatta az Amazonas képét – így lehet, hogy az érintetlen vadvilág nem is olyan érintetlen, mint gondoljuk. „Az a biodiverzitás, amit most meg akarunk védeni, lehet, hogy valójában emberi közbeavatkozás eredménye” – magyarázta Iriarte.