Tevecsontvázat találtak a Duna mentén
![tevecsontváz](https://cdn.origo.hu/2023/12/dGyHdQD-h7DTJMquHQdfTBrpdO634SY9YHtMRjCX5aI/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzZkNjBjODBjZDgyMjQ1MTViMDZiNWNhZDRhOWYxMjc1.webp)
Az osztrák Duna menti város, Tulln mellett, egy szemétdombon bukkantak rá arra a tevecsontvázra, amely a 17. századból, valószínűleg a második Habsburg-török háború idejéről maradt itt Európában. Az állat feltehetőleg akkor került az osztrák városba, amikor azt ostrom alatt tartotta a török hadsereg.
A Bécsi Állatorvosi Egyetem kutatója, Alfred Galik és csapata vizsgálta át a szemétdombon talált csontvázat, és megállapították, hogy a teve egypúpú anyától (Camelus dromedarius) és kétpúpú apától (Camelus bactrianus) származott. Ez azt jelentette, hogy egy nagyobb púppal rendelkezett, és sokkal méretesebb volt, mint nem keverék társai.
„Ez a fajta keresztezés nem volt ritka abban az időszakban” – írta Galik egy sajtóközleményben. „A hibrideket könnyebb volt kezelni, sokkal többet bírtak és nagyobbak voltak, mint a szüleik. Különösen katonai célokra voltak alkalmasak.”
A teve valószínűleg fontos harci állat lehetett – erre utal legalábbis az, hogy nem találtak köszvényre utaló nyomokat az állat csontvázán, így sejthető, hogy nem teherhordásra használták. A vállak és a mellső lábak csontjai eldeformálódtak, ami arra utal, hogy gyakran utaztak a hátán.
Az állat maradványait természetes pozícióban találták meg, ami azt jelenti, hogy a helyiek nem bolygatták, miután magától elpusztult. Ez nem jellemző a 17. századi szokásokra, ugyanis általában felhasználták az állatok bőrét és húsát is – az emberek valószínűleg azért nem akartak hozzányúlni a tevéhez, mert annyira ismeretlen és szokatlan lénynek tűnt. Az állat egyébként hím volt, és körülbelül hét éves lehetett, amikor elpusztult.