Evolúciós oka van, hogy félünk a sötétben
![sötétség, félelem](https://cdn.origo.hu/2023/12/pBm-E2ihlEeOi_mjVm53Gc-eQIYKJifWoP37m0KQmiE/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50Lzg3MzliYjkwNmEyOTQ0YWNhZjg1ZWY2NzY1MGQ0MThh.webp)
Az, hogy emberként csúcsragadozónak mondhatjuk magunkat, korántsem testi fejlődésünknek köszönhető – gondoljunk csak arra, hogy mennyi esélyünk lenne puszta kézzel, fegyver nélkül mondjuk egy oroszlán vagy egy leopárd ellen.
Az emberiség találékonyságának, ehhez kapcsolódóan pedig technológiai fejlettségének köszönheti azt, hogy a legveszélyesebb állatfajnak minősül – nem volt azonban mindig a kezünkben ez a hatalom.
Az emberiség hajnalán mindössze néhány lándzsa, esetleg egy-egy kezdetleges íj segítette őseinket a túlélésben. A világossághoz alkalmazkodott szemünknek hála
szürkületben védtelenebbek vagyunk, sötétben pedig szinte teljesen kiszolgáltatottak leszünk,
a ragadozók számára pedig tökéletes lehetőséget biztosítunk arra, hogy vacsorára elfogyasszanak minket. Nem csoda hát, hogy az évezredek alatt kialakult bennünk egy erős félelem a sötéttől és a vele járó ismeretlentől.
Ez a félelem olyan erőssé vált, hogy a biztonságot jelentő technológiai fejlődés ellenére még mindig él bennünk, főleg gyerekkorban, amikor még kevésbé nyomjuk el tudatosan, az évtizedes tapasztalatokból tanulva.
A Torontói Egyetem tudósainak egy 2012-es kutatása azonban kimutatta, hogy ez a félelem nem pánikszerű, hanem egyfajta baljóslat, szorongás, rossz megérzéshez hasonlítható érzés, amelynek hála éberebbek leszünk, és
sokkal érzékenyebben figyeljük a körülöttünk zajló történéseket.
Pontosan erre volt szükségük az őseinknek is: nem megbénító, páni félelemre, hanem folyamatos éberségre és figyelemre. Ez váltja ki a „menekülj vagy harcolj” reakciót is.
A sötéttől való félelem valójában az ismeretlentől való rettegést jelenti – mivel szemünk nem alkalmazkodott a rossz fényviszonyokhoz, nem látjuk, mi történik körülöttünk, a jóval fejletlenebb hallásunkra hagyatkozunk. Persze a gyerekek félelme a sötéttől például nem feltétlenül csak ösztönös, egy részét a szüleiktől is tanulják.
Nem feltétlenül kellene kiirtani ezt az ösztönt egyébként az emberekből – bár az elmúlt néhány száz évben nem igazán volt okunk arra, hogy tartsunk az ilyesfajta ismeretlentől, kerülhetünk még olyan helyzetbe, ahol nagyon is jól jön a sötétben érzett szorongás és a kiélesedett érzékek.