Már a kétezer éve élt asszírok is rajongtak a sarki fény jelenségéért
![aurora borealis, északi fény, sarki fény](https://cdn.origo.hu/2023/12/dk66RePufkaxoW0sH7JiHv8EYChWYEcVskrqEhjloKg/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2IxZDFhYWVhNjkyYjQ2OGVhYWNiOGIzYTg1M2ExMzIz.webp)
Az északi fényről szóló beszámolókra három, Krisztus előtt 655-679 között keletkezett kőtáblán bukkantak a kutatók, amelyeken ékírással rögzítették a színes fényjelenséget. Ezek körülbelül egy évszázaddal előzik meg a más néven Aurora Borealisnak hívott fényről szóló, első feljegyzéseket.
A sarki fény a természet legszebb művészeti alkotása, amit a Föld sarkainál a napszél által a légkörbe hatoló proton és elektron részecskék okoznak.
Ezek a részecskék „felkavarják" a felső légkört, és a kölcsönhatásukat látványos, zöld, ritkább esetben vöröses és ibolyaszínű színjelenségek kísérik.
A Földet valószínűleg hatalmas napvihar érte a hetedik század körül, és a kőtáblákon ismertetett sarki fény jelensége valószínűleg ennek a nagy napenergia-aktivitásnak volt az eredménye
– mondta Hisashi Hayakawa, a japán Oszaka Egyetem asztrofizikusa és az angliai Rutherford Appleton Laboratory vendégkutatója, a tanulmány vezető szerzője. – Ezek az ősi égboltról szóló beszámolók segítenek nekünk egy teljesebb képet összerakni a Föld kozmikus mozgásairól, fényjelenségeiről.
Miután a távcsöves megfigyeléseket mintegy négyszáz éve kezdte el az emberiség, ezek „csupán néhány, kisebb pillanatfelvételt mutatnak meg a nap viselkedéséről".
Az idei évben egy másik kutatócsoport már megállapította, hogy körülbelül 2600 évvel ezelőtt egy hatalmas, a modern történelmi korokban tapasztaltaknál mintegy tízszer erősebb napvihar sújtotta a Földet.
A vihar intenzív geomágneses „bombázásainak" ujjlenyomatai még ma is megmaradtak, mivel a radioaktív atomok csapdába estek a grönlandi jégtakaróban.
A most publikált tanulmány szerzői ezért megvizsgálták azt is, hogy az egykori asszír asztrológusok rögzítettek-e bármi szokatlant a most felbukkant kőtáblákon, ami összekapcsolható ezzel a napviharral.
A kutatók összesen 389 ilyen feljegyzést vetettek analízis alá a British Múzeumban, amelyek elsősorban a bolygó és a hold aktivitásáról meséltek.
A tanulmány szerint azonban három kőtábla egyértelműen említett bizonyos fényjelenségeket, „vörös izzást", „piros felhőt" vagy „piros eget", amelyek nagy valószínűséggel a sarki fényre utalnak.
Ezek a leírások önmagukban megfelelnek a megjelenő Aurora borealis korai leírásának
– mondta Hayakawa. – A színek közül leggyakoribb a világos zöld és a lilás szín; a sarki fény ritkábban megjelenhet vöröses, sárga, zöld, kék és ibolya színekben is.
Hozzátette: a vörös fény a nitrogénmolekuláknak és ionizált nitrogénmolekuláknak köszönhető.