Hátborzongatóan pontos ez az egyiptomi „múmiaportré”
![múmia](https://cdn.origo.hu/2023/12/LhQjJ1FKnFX7DsgJQljDmo9LfWAM8xjSbW2XfXkIBv8/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzY3ZWZhMWE2ZDczNjQ2MWQ4ZmVmODQ4M2JmZDZmODk4.webp)
A múmia közelebbi megismeréséhez egy osztrák és német tudóscsoport CT vizsgálat alá vetette ennek a kisfiúnak a testét, majd háromdimenziós (3D), digitális rekonstrukciót készített az arcáról. Az eredmények azt mutatták, hogy a portré meglehetősen pontosnak bizonyult, egy szempontot leszámítva: a művész 3-4 évesnél idősebbnek mutatta a fiút.
A portré kissé „idősebb" vonásokat mutat, amelyek egy akkori művészi konvenció eredményei lehetnek
– mondta Andreas Nerlich, a tanulmány vezető kutatója, a németországi München-Bogenhausen Akadémiai Klinika Patológiai Intézetének igazgatója a LiveScience online tudományos lapnak. – Ez az egyetlen portré azonban nem árulja el, hogy az ókori egyiptomi művészek körében általánosan bevett szokás volt-e a fiatalabb embereket idősebbnek mutatni a múmiaportréikon.
A projekt során a kutatók most először hasonlították össze egy, az ókori Egyiptomból származó kisgyermek múmia-arcképét az arcrekonstrukciójával.
A tudósok a szóban forgó múmiát az 1880-as években találták egy temetőben,
a Hawara-piramis közelében, Kairótól délnyugatra. A mintegy 78 centiméteres múmia ma a müncheni Egyiptomi Múzeumban található.
A csapat CT vizsgálat alá vetette a múmiát, majd megvizsgálta az 1984-ben készített röntgensugarakat is, így háromdimenziós (3D), digitális képet alkothattak a testről. Az elemzés során kiderült, hogy a fiú agyát és néhány hasi szervét eltávolították, ami az ókori Egyiptomban bevett gyakorlatnak számított a mumifikáció során.
A csont- és fogfejlődés feltárta a fiú életkorát a halála pillanatában, aki valószínűleg tüdőgyulladásban szenvedett
– állítja Nerlich. – Ezután a fiú arcára összpontosítottunk, akinek nagy barna szeme, hosszú, vékony orra és kicsi, teljes ajkú szája volt; a nyakában egy kis medalionnal ellátott nyaklánc lógott.
A megfelelő bőr rekonstruálásához a kutatók a modern, 3 és 8 év közötti gyermekek általános jellemzőire támaszkodtak. Az újjáépített arc nagy része így a koponya és a fogak alakjára épült, míg a fiú bőrének és hajszínének és frizurájának alapja a portré maradt.
A szakemberek végső következtetése szerint az arcrekonstrukció „nagyon hasonló" volt a portréhoz,
mivel a homlok és a szem vonal méretei, valamint az orr és a száj közötti távolság „pontosan megegyezett a portré és a rekonstrukció között". Hozzátették, hogy az orrhíd szélessége és a szájnyílás mérete között azonban különbségek láthatók, mindkettő karcsúbb és keskenyebb volt a portrén, mint a virtuális rekonstrukción.
Ahogy végül Nerlich rámutatott: a kettő annyira hasonlít egymásra, a portré „biztosan röviddel a fiú a halála előtt vagy után készült".
A kutatók eredményeiket a napokban tették közzé online a PLOS One tudományos folyóiratban.