Rendkívül ritka, élénksárga harcsa került horogra
![európai harcsa, leucizmus](https://cdn.origo.hu/2023/12/OgC6dcJNbseCV7QVhVjTdiOEyCkBg1JISzkEutdtDYU/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzkyZWZiOTRhMjdiOTQ3MGRhN2UyNWE3N2ZlOGYwYzhl.webp)
Bár profi horgásznak vallja magát, Martin Glatz először pánikba esett.
Soha nem láttam még ilyen vagy ehhez fogható harcsát
– mondta Glatz a LiveScience online tudományos portálnak. – Még mindig le vagyok nyűgözve tőle.
A különös állatról kiderült, hogy egy európai harcsa (Silurus glanis), amely a viza után Európa édesvizeinek a második legnagyobbra növő hala. Ezek a ragadozók a hatalmas méretükről ismertek: a National Oceanic and Atmospheric Administration (NOAA) szerint legalább 2,7 méter hosszúra és közel 130 kilogrammra is megnőhetnek.
Ám igencsak ritkán néznek ki olyan banánszínűnek, mint a Glatz által kifogott példány. A NOAA szakemberei szerint a legtöbb európai harcsa teste sötétzöldes-fekete, néhány sárga folttal. Törzse rövid, hengeres, izmos farka hosszú és teste pikkelytelen. Színe alkalmazkodik a fenékhez, ilyenkor többnyire fekete, szürke, agyagos áradáskor akár sárga is lehet.
A citromszínű harcsa a tudósok szerint valószínűleg leucizmusban szenved, ami egy ritka genetikai rendellenesség, amely a bőr és a szőr pigmentációjának csökkenését okozza.
A leucizmus pigmentszegénységgel jár, amit emlősöknél, hüllőknél, madarakban és halakban is megfigyeltek: olyan feltűnő egyedeket eredményezhet, mint a sárga pingvinek és a fehér kardszárnyú bálnák. Néhány éve, 2017-ben egy leucizmussal született, sárga harcsát észleltek az iowai Mississippi folyóban, amely a Herald & Review helyi újság címoldalára került.
Úgy tűnik, ez a harcsa viszont most megúszta a korai pusztulást és megélheti, hogy akár még nagyobb tömegűre gyarapodjon.
Néhány fénykép elkészítése után Glatz ugyanis visszaengedte a halat a vízbe, abban a reményben, hogy „nagyon nagyra" nő, ami talán még nagyobb meglepetést okoz egy másik horgásznak a jövőben.