Az erős szél sem tudta megállítani a kis godát
![kis goda](https://cdn.origo.hu/2023/12/Qtr0KgzkYC2i61sDYAqV4BejwojxMNUPRlsyDB0iT6Q/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2NiOGVkMTY2YTRiZjRmYzZhMzMxMjUzNDEzZTAyODJk.webp)
A kis godák (Limosa lapponica), vagy maori nyelven kuakák költözésük során akár 11 ezer kilométert repülnek megállás nélkül, ez a madárvilág egyik leghosszabb vándorlása. Azt is mondják róluk, hogy aerodinamikailag olyanok, mint egy "sugárhajtású vadászgép".
Nagyjából 80 ezer kis goda érkezik Új-Zélandra minden évben, a két sziget kikötőibe és más élőhelyeire költöznek. Általában szeptemberben fogadják a madárrajt, idén Nelsonban harangzúgással köszöntötték őket.
Idén a 4BYWW számú jelet viselő nőstény bizonyítottan a leghosszabb utat tette meg, amelyet valaha szárazföldi madár vándorlása során rögzítettek:
a 12 220 kilométert nyolc nap és 12 óra alatt tette meg, átlagsebessége óránként 59 kilométer volt.
Egy kifejlett hím - amely a 4BWRB jelű nyomkövetőt viseli - a Csendes-óceán fölött fordult meg, és 57 óra szakadatlan repülés után újra Alaszkában találta magát.
A madár szeptember 11-én indult a Yukon-Kuskokwim folyótorkolattól, a 2000. kilométer táján változtatott irányt, innen 33 óra után ért földet újra Alaszkában - jelentette az új-zélandi környezetvédelmi minisztérium.
Mielőtt újra útra kelt volna, 11 napot töltött Alaszkában. Új-Kaledónia szigetén leszállt, öt hétig pihent, majd elindult Új-Zéland irányába. Végül kedden, alig éjfél után ért földet az Északi-sziget Firth of Thames öblében.
(The Guardian/MTI)