Ez lehetett a Föld első tömeges állatpusztulása
![tömeges kihalás, Szilur](https://cdn.origo.hu/2023/12/KmoPE2JAKuj9n4eZ0UOM3s_pTg0EW9X2KZ589NOJRgU/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzUwMjdiYjBkNzBkMDQ5NTQ4MmE3YjVhY2QxYjA1ZjQy.webp)
Bár az óceánokban akkoriban hemzsegtek az ismerős állatok, például szivacsok és medúzák, a biológiai történelem ezen korai időszakában a legtöbb élet idegennek tűnhet számunkra.
Számos állat puhatestű volt, néhányan inkább egy helyhez kötött növényleveleknek tűntek, másoknak pedig volt valamilyen páncélja.
Scott Evans, a Virginia Tech paleobiológusa és munkatársai adatokat gyűjtöttek össze a világ minden tájáról származó állatok ritka kövületeiről, amelyek az ediakara időszakában éltek. Azt találták, hogy
a biológiai sokféleségben korábban észlelt hirtelen eltolódások nem pusztán mintavételi torzítások.
Mivel a lágyabb testrészek jellemzően nem fosszilizálódnak olyan könnyen, mint a keményebb, ásványi anyagokkal jobban átszőtt anatómiai részek, a kutatók általában azt gyanítják, hogy a puhatestű állatok viszonylagos hiánya az ediakara későbbi szakaszaiban egyszerűen a konzerválódás kudarcának az eredménye. A globális fosszilis rekord azonban mást mutatott.
A kutatócsoport megállapította, hogy az ediakara korábbi és középső szakasza, az Avalon (575-560 millió évvel ezelőtt) és a Fehér-tenger (560-550 millió évvel ezelőtt) szakasza között összességében megnőtt a biológiai sokféleség.
Jelentős különbségeket találtunk a táplálkozási mód, az életmód, az ökológiai szint és a maximális testméret tekintetében az Avalon- és a Fehér-tengeri csoportosulások között
– írta a csapat a PNAS szaklapban publikált tanulmányában, amit a ScienceAlert online portál idéz.
Hozzátették: ezen két időszak között több kisebb mozgékony állat jelent meg, amelyek a tengerfeneket uraló mikrobiális szőnyegen táplálkoztak. Korábban ezeknek az állatoknak a nagy része helyhez kötötten táplálkozott.
A táplálkozási módok azonban nem változtak ilyen módon a Fehér-tenger és az utolsó, ismert szakasz (550-539 millió évvel ezelőtt) között.
Úgy tűnik, hogy inkább a fajok megdöbbentő 80 százaléka tűnt el az ediakara ezen két szakasza között.
Korábbi kutatások azt mutatták, hogy az említett hanyatlás azoknak a mozgékony állatoknak volt köszönhető, amelyek beásták a fosszíliákat vagy nyomokat hagytak ott, ami alaposan megváltoztatta a környezetet. A legújabb bizonyíték viszont arra utal, hogy másként történt.
A táplálkozási módok és életmódok minden típusa hasonló veszteséget szenvedett el, és a korábbi szakaszból ismert 70 csoportból mindössze 14 nemzetség maradt fenn.
A csapat azzal érvelt, hogy ha több újonnan kifejlődött faj vette volna át a „hatalmat", akkor az új és a régi fajok között időbeli átfedés is lett volna, ám ezt nem figyelték meg.
A diverzitás csökkenése a szakemberek szerint egy olyan kihalási eseményt jelez, ahol a nemzetségek elvesztésének százalékos aránya hasonló ahhoz, amit a tengeri gerincteleneknél jegyeztek fel a földtörténet eddigi öt, legsúlyosabb tömeges kihalási eseménye során.