Több ezer tank rontott egymásnak, lángba borult a keleti front
![](https://cdn.origo.hu/2023/12/wdSAuqtzos35jtZmXpG1k8cZMNCtjFF3GIqzyI5WIrk/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50Lzk3MzI2NjY4NDBkOTQxYzhhNjFiOThjNjYwNjZhNWQ5.webp)
Az 1943 februárjában katasztrofális német vereséggel záruló sztálingrádi csata után a Vörös Hadsereg több száz kilométerrel vetette vissza a németeket, visszafoglalta Kurszkot, Harkovot és Rosztovot is. A Wehrmacht 1943 tavaszán ellencsapást indított, újfent megszerezve Harkovot, de Kurszk térségében szovjet kézen maradt egy, a német állásokba mélyen benyúló, 190 kilométer széles, 550 kilométer hosszú kiszögellés. A mindent sártengerré változtató márciusi esőzések mindkét kimerült felet a hadműveletek feladására késztették, a német hadvezetés ez idő alatt dolgozta ki az ellentámadás tervét.
A cél a kurszki kiszögellés visszafoglalásával az arcvonal lerövidítése, egyben az ott összpontosított jelentős szovjet erők katlanba zárása és megsemmisítése volt.
A Citadella hadművelet időpontját április közepére tűzték ki, de megindítását Hitler egyre halogatta, hogy elegendő erősítés és hadianyag érkezhessen a frontra. Tábornokai júniusban már megpróbálták lebeszélni az offenzíváról, mert úgy vélték, hogy több eséllyel kecsegtet a várható szovjet támadás megállítása, majd az ellenlökés, de Hitler hajthatatlan volt. Az offenzívához a Közép és Dél hadseregcsoport több mint 50 hadosztályát, 900 ezer katonát, tízezer löveget, 2500 harckocsit és rohamlöveget és 1370 repülőgépet vontak össze, a térségben összpontosult a keleti fronton lévő német páncéloshadosztályok 70, a repülőgépek több mint 65 százaléka.
A szovjetek előtt nem maradt titokban a német hadművelet terve, részben mert ezt diktálta a katonai logika, de hírszerzőik - köztük Dóra, azaz a magyar Radó Sándor - is tájékoztatták őket. A Vörös Hadsereg Georgij Zsukov marsall irányításával arra készült, hogy erős védelemmel felőrli a németeket, majd a friss tartalékokat bevetve általános ellentámadásba megy át. Tagozott védelmet építettek ki 50 kilométer mélységben, a veszélyeztetett szakaszok elé aknamezőket telepítettek, szögesdrótokkal ellátott harckocsiárok-rendszereket létesítettek. A kurszki kiszögellést a Konsztantyin Rokosszovkszkij vezette Központi Front és a Nyikolaj Vatutyin vezette Voronyezsi Front tartotta, a tartalékot a védelemre és támadásra egyaránt bevethető, Ivan Konyev vezette Sztyeppi Front alkotta. A három front állományába mintegy l millió 900 ezer katona, ötezer harckocsi és rohamlöveg, 31 ezer tüzérségi löveg és 3600 repülő tartozott.
A németeknek a július 5-én megindított offenzíva első napjaiban sikerült 10-18 kilométer mélyen beékelődniük a szovjet védelembe, de a célként kijelölt Kurszkig nem tudtak eljutni. Egy héttel később, július 12-én bontakozott ki Prohorovka térségében a második világháború és az egész hadtörténelem egyik legnagyobb tankcsatája; ennél nagyobb páncélos erőket csak az 1991-es Öbölháborúban vetettek be.
Szovjet részről ekkor "debütált" az új T-34-es harckocsi, és a németek is ekkor küldték először harcba az újonnan kifejlesztett, később félelmetes hírnévre szert tevő Tigriseket és Párducokat, valamint a Ferdinand önjáró rohamlövegeket.
Az ütközetben 1200-1500 harckocsi, roham-, illetve önjáró löveg csapott össze viszonylag kis területen, a tízórás küzdelem után kiégett roncsok százai maradtak a csatamezőn, egyértelmű győztesnek egyik fél sem mondhatta magát.
A prohorovkai ütközet jelentette a Citadella hadművelet végét, a németek másnap védelembe mentek át. A hadvezetés azért kényszerült erre, mert a nyugati szövetségesek július 10-i szicíliai partraszállása miatt a keleti frontról kellett erőket átdobniuk Itáliába, miközben a szovjetek Kurszktól északra, Orjol térségében megindították saját offenzívájukat. A németek augusztus elejére kénytelenek voltak feladni Orjolt, délen Belgorodot, majd néhány héttel később Harkovot is, és vissza kellett vonulniuk a Dnyeper folyó vonaláig. Szeptemberben az egész Donyec-medence felszabadult a német megszállás alól, a Vörös Hadsereg kezébe került hadászati kezdeményezést a németek a keleti fronton nem tudták többé visszaszerezni.
A kurszki térségben 1943 nyarán lezajlott ütközetsorozat súlyos áldozatokat követelt mindkét fél részéről. A pontos adatok ma sem ismertek, csak az biztos, hogy a szovjetek mintegy kétszeres létszámfölényben voltak és fegyverzetbeli fölényük is többszörös volt, de veszteségeik is nagyságrendekkel nagyobbak voltak. Becslések szerint a Wehrmacht mintegy 54 ezer embert, 250-320 páncélost, 500 löveget és 160 repülőgépet, míg a Vörös Hadsereg 178 ezer embert, 1600-1900 harckocsit, 3900 löveget és 459-1961 repülőgépet veszített.