Megdöbbentő ütemben tűnnek el az elefántok a Földről
![Elefántok: egy faj kihalása gyakran nem egyetlen tényező eredménye, hanem körülmények sorozata](https://cdn.origo.hu/2024/08/FOOWCvOtUwAp3mem24UzUKlVYJHd2bkQXf6yJASD29U/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzA1MDE2ZTkyODE3ZjQyOTc4ZDA5NGI2OWNkMGZhMjk2.webp)
Az egyik uralkodó magyarázat az éghajlat monumentális változására hivatkozik. Körülbelül 11 ezer évvel ezelőtt ért véget a Föld legutóbbi jégkorszaka. A Science Advances folyóiratban publikált, új tanulmány szerint azonban az emelkedő globális hőmérsékletnek valószínűleg sokkal kevesebb köze volt a mamutok pusztulásához, mint azt eddig a tudósok vélték.
Az új elemzés összefüggésbe hozta a korai ormányosok (proboscideák) – az elefántokat, a gyapjas mamutokat (Mammuthus primigenius) és ormányos rokonaikat magában foglaló állatrend – hanyatlását a korai ember megjelenésével és felemelkedésével. Jelenleg már csak három élő faj tartozik az egykor nagyon fajgazdag rendbe.
A modern ember megjelenése felerősítette a kihalási rátákat, ami a diverzitás csökkenését okozta a közelmúltban, míg a regionális éghajlat kisebb hatással bírt. Modellünk megnyitja az utat a kláddiverzifikációt alakító bonyolult dinamika jobb megértéséhez
– mondta Torsten Hauffe, a svájci Fribourgi Egyetem ökológusa a ScienceAlert online tudományos portálnak.
Hozzátette: egy faj kihalása gyakran nem egyetlen tényező eredménye, hanem olyan körülmények sorozata, amelyek „összeesküdtek” egy adott organizmus folyamatos túlélése ellen:
A szakember emlékeztetett, hogy a korai emberek mamutokra vadásztak, így rengeteg mamutcsontot találtak, amelyeken pengék és mészárlások nyomai láthatók. De hogy ez milyen szerepet játszott az állatok pusztulásában, az azóta is a vita tárgya.
Hauffe és kollégái azt vizsgálták, hogy milyen összefüggés mutatható ki a modern ember megjelenése és az elefántfajták pusztulása között. Ehhez egy neurális hálózatot használtak. Egy algoritmust képeztek ki a fosszilis feljegyzések átvizsgálására, amely számszerűsítette a ormányosfajok csökkenését. Az okok azonosítása érdekében összevetették ezeket a csökkenéseket a környezetükben lévő egyéb tényezőkkel.
A modell 175 ormányosfaj 2118 fosszíliájának adatait táplálták be, amelyek 35 millió és 10 ezer évvel ezelőtt éltek, beleértve a morfológiájukban bekövetkezett változásokat, például az agyaruk méretét.
A kutatók 17 lehetséges tényezőt is megvizsgáltak, amelyek befolyásolhatják az állatok populációinak túlélését, beleértve az éghajlati és környezeti adatokat. Nem hagyták figyelmen kívül a korai emberfélék mintegy 1,8 millió évvel ezelőtti érkezését, valamint a modern ember (Homo sapiens) 129 ezer évvel ezelőtti megjelenését.
Kezdetben viszonylag alacsony volt a sokféleség, de lassan egyedi adaptációk jelentek meg, ahogy a populációk fejlődtek az új környezethez és táplálkozáshoz igazodtak.
Amikor azonban az emberek megérkeztek, elszabadult a pokol: a kihalási ráta meredeken emelkedett és a modern ember megjelenésével tizenhétszeresére nőtt, függetlenül más tényezőktől. Az éghajlat csak a negyedik helyen szerepelt az előrejelző tényezők között, ami a kihalási arány csekély növekedéséért felelős. Eszerint viszont az emberi vadászok tehetők a leginkább felelőssé az elefántfajok kihalásáért és eltűnéséért.