Újratanítják a költözésre a kihalásból visszatért madarat
![A kihalás szélére sodródott tarvarjak csapatát „nevelőszülők” vezetik egy apró repülőgépen](https://cdn.origo.hu/2024/09/1vvbxROFsZvBeaBsiP7Sxu026CV3yvuKsQExZjOJAOo/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2Y3ODJhMWE0NGQ5MDRjN2NhMmYyZmQwYjJkNmFmYjM5.webp)
Harminchat ilyen veszélyeztetett madár követ most egy ultrakönnyű repülőgépet 2800 kilométeren át Ausztriától egészen Spanyolországig, egy olyan úton, amely akár ötven napig is eltarthat. A repülés során „emberi nevelőszülők” ülnek a repülőgép hátulján, akik integetnek és bátorító kiáltásokkal biztatják a sok száz évre a kihalás szélére sodródott madarakat repülés közben. A szerkezetet az ötlettel előálló Johannes Fritz biológus vezeti, amelynek hátulján egy kis ventilátorszerű motor van, és egy sárga ejtőernyő tartja a levegőben.
Szinte szürreális élmény, ott fent lenni az égen ezekkel a madarakkal, látni őket a levegőben, a repüléshez tökéletesen kialakított formában. Megható és rendkívüli tapasztalat"
– magyarázta Fritz a The Guardian online portálnak, aki szerint ez az első kísérlet egy vándorló faj visszatelepítésére ezzel a technikával.
Fritzet az 1996-os Fly Away Home című film ihlette, amelyben a főszereplő egy ultrakönnyű repülőgéppel repül, hogy megmutassa az elárvult libáknak a vándorlási útvonalat. A film Bill Lishman természettudós „Lúd atya” című munkáján alapult, aki 1988-ban ugyanígy tanította a kanadai ludakat.
A tarvarjú (Geronticus eremita) egykor elterjedt madárnak számított Észak-Afrikában, az Arab-félszigeten és Európa nagy részén, de széles körben vadászták, élőhelyüket pedig elpusztították. Így nem csoda, hogy több mint háromszáz évre a kihalás szélére sodródott Közép-Európában, kis populációi csak állatkertekben maradtak fenn.
Az állományuk növelésére irányuló tenyésztési erőfeszítések az elmúlt két évtizedben sikeresek voltak, de a vadon élő ősök útmutatása nélkül ezek a kopasz, vörös fejükről és hosszú, ívelt csőrükről ismert madarak már nem tudták, hogy melyik irányba repüljenek télire. A korai visszatelepítési kísérletek nagyrészt sikertelenek voltak; a madarak ahelyett, hogy a megfelelő telelőhelyekre, például az olaszországi Toszkánába tértek volna vissza, más irányba repültek és elpusztultak"
– mutatott rá Fritz, hozzátéve, hogy az utazásra való felkészítés érdekében a fiókákat néhány napos korukban elszállították az ausztriai Rosegg állatkertben lévő költőtelepükről és egy madárházba vitték őket, ahol emberi nevelőszülő gondozta őket. A madarak így eléggé megbíznak az emberben ahhoz, hogy kövessék őket a vándorlási útvonalon.
A tarvarjak idén már 17. alkalommal utaznak az embervezetőik segítségével.
A jelenlegi madárcsapat még úton van:
A telelőhelyre érve teljesen önállóvá válnak, és már nincs szükségük a „nevelőszülőkre”, bár még évek múlva is felismerik őket és lelkesen közelednek, hogy „köszönjenek” – a madaraknak van egy rituális üdvözlésük, amelynek során széttárják a hajukat, meghajolnak és „chrrupp” hangot adnak ki.
A projekt 2002-ben indult. Az első madár 2011-ben tért vissza emberi segítség nélkül Toszkánából Bajorországba. Az első generációk már szaporodnak a vadonban, és megtanították utódaiknak az embertől tanult vándorlási útvonalat.