A dolgozó emberek megfizethető kupéja, ami egy rájáról kapta a nevét – Opel Manta B 1.8 S (1986)
![Opel Manta B](https://cdn.origo.hu/2023/12/jQw0Do3JjxtTOLOj34D9CLTKKcpJ6wWVUfFRukK7Pf4/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzczNmY0OTAwYmEyNDRkYWVhODlhYTRhZTEyYjFjOTMz.webp)
Egy szombat reggel, 1969-ben az Opel amerikai főstilisztája, George Gallion felült egy Párizsba tartó repülőre. Furcsa, de fontos küldetésben járt, nevet keresett egy új modellnek, ezért látogatta meg a híres tengerkutatót, Jacques Cousteau-t.
Négy órát nézegették a fotókat, mire Gallion kiválasztotta a ráják családjának legnagyobb tagját, a Mantát.
Közben Rüsselsheimben a mérnökök gőzerővel dolgoztak két új modellen: a belsőségek ugyanazok voltak, csak a felépítményük különbözött. Az egyik az Ascona lett, a másik a mutatós, nyújtott orrú, dupla körlámpás, keret nélküli ablakos sportkupé, a Manta.
1,6-os (68-75 lóerő) és 1,9-es (90 lóerő, befecskendezővel 105 lóerő) CIH-vezérlésű (Cam in Head, vezérműtengely a hengerfejben, az anyacég, a General Motors találmánya, átmenet az OHV és OHC között) négyhengeresek voltak az alapmotorok, de egyes piacokra 1,2-eseket is küldtek. Négyfokozatú kézi váltó járt alapáron, a háromsebességes GM TH-180 automata volt az extra. Az önhordó karosszériás, elől tárcsa-, hátul dobfékes, hátsókerék-hajtású kupétól sokat várt a vezetőség, ehhez illendően 1970-ben nagy csinnadrattával, szokatlan helyen, a Balti-tenger partján, a Timmendorfer strandon mutatta be.
Jól illett a valódi sportkocsi GT és a Kadett B Coupé mellé, miközben hadat üzent a Ford Caprinak.
Nagy siker is lett, 1975-ig félmilliót adtak el belőle.
De aztán muszáj volt haladni a korral, ezért már 1975-ben új ruhát szabtak rá és felfrissítették a technikáját is. A B verzión markáns orrplasztikát immár szögletes fényszórókkal toldották meg, hátul pedig a dupla körlámpák helyére téglalap formájúak költöztek, és egyelőre meghagyták a fém lökhárítókat.
A motorok sorában megjelent az 1,3-as OHC- és a 2,0 literes CIH-vezérlésű, a váltók választéka pedig ötsebességes kézivel bővült. 1977-ben elkészítették a háromajtós, ferdehátú kivitelt, majd 1982-től háromra redukálták a motorkínálatot: 1,3-ast, új, Family II sorozatú 1,8-as OHC-t, és 2,0 literes CIH-t lehetett választani.
Az Irmscher tuningcéggel és a brit Cosworth műhellyel közösen 1981-ben megkonstruálták a legerősebb és legkívánatosabb Mantát, a 400-ast, 2,4 literes, 16 szelepes motorral, amely
utcai verzióban 144, a rali specifikációban 230 lóerőt adott le,
de állítólag akár 340 lóerőig is lehetett húzni. Ez a 400-as sorozat mindössze 245 példányos volt és homologizációs célokat szolgált, Walter Röhrl egy Mantával műszakilag azonos Ascona 400-assal szerezte meg második világbajnoki címét 1982-ben, ami után már mindenki összkerekes autóval lett világbajnok.
Az alapmodell 1982-ben nyerte el végső formáját, a B2 családra, színre fújt műanyag lökhárítókat tettek. Az 1975-től 1988-ig gyártott B-sorozat is jól prosperált, újabb 500 ezer talált belőle gazdára.
Németországban a Manta gúny tárgya is lett:
rengeteg történet keringett az ízléstelen házi tuning-változatokról, a túlméretes hátsó szárnyakról, az antennára akasztott rókafarkakról és a „kötelező" kikönyöklős vezetési stílusról, aminek hatására 1991-ben egy sikeres német filmvígjáték is készült Manta, Manta címmel, amelynek idén mutatják be a folytatását. A Mantát 1988-ban az elegáns és rendkívül áramvonalas, Vectra-alapokra épített Calibra váltotta le az Opel kínálatában.
Bihari Tibor fiatalkori kötődése miatt kifejezetten B sorozatú Mantát keresett. Itthon nem talált megfelelőt, így Franciaországból hozott egy meglehetősen jó állapotú, késői példányt. Bár
a km-számláló legalább egyszer már biztosan átfordult,
de a hajtáslánc teljesen rendben volt, és a futóművön is csak állítani kellett. Persze a karosszérián meglátszott a 36 év, újra kellett fényezni. Az első szélvédőt és a kipufogó egy részét kicserélték, az üléshuzatokból kimosták a sokéves koszt, közben egy szakember az üléseket is újratömte.
A fülke le sem tagadhatná a korszakot: egyszerű kemény műanyagtenger, jellegtelen szürke kormánnyal és kevés kapcsolóval. Az ülések megfelelő méretűek és kényelmesek, az első lábtérrel nem spóroltak, de így hátra alig maradt. 1,8-as OHC-motor duruzsol előttünk, higgadt és nem is forog szívesen. Az ötsebességes Getrag 240 jelű kézi váltó nagyszerű szerkezet, könnyen és pontosan kapcsolható, bár a kopások miatt már lötyögős.
Hosszúak a fokozatok, de így is jól gyorsul a Manta,
és még ötödikben is elég rugalmas. Az országúti előzéskehez a negyedik a legjobb választás, autópályán erőlködés nélkül tartható a 130 km/h-s utazótempó, sok utassal és tele csomagtartóval is. Még ilyenkor is csendes, és a szélzaj is visszafogott, csak a keret nélküli ablakok illesztéseinél fütyül kicsit.
Frissen beállított felfüggesztésével hibátlanul fut egyenesen, a hangolás kifejezetten puha, a nagyobbakat kivéve szinte elegánsan tüntette el az útegyenetlenségeket. A lágy hangolás ellenére forszírozott íveken is egészen sokáig semleges, nagyobb sebességnél pedig határozottan túlkormányzott viselkedésű. A korabeli teszteken rendre jobban szerepelt ebben a versenyszámban, mint a Ford Capri!
Fogasléces a kormány, rásegítője nincs. Remekül irányítható vele a Manta; elég nehéz, már-már a Ladákat idézően, de cserébe
kis mozdulatra is nagy szögben fordulnak el az első kerekek,
azaz az áttételezés közvetlen. A szervós, elöl tárcsa, hátul dob alapképletű fékrendszer hatása pontosan adagolható. Városban is kellemes a Manta, egészen jól átlátható, és fordulékony, miközben a korban sportosnak számító 11,5 másodperc alatt megfutja álló helyzetből a 100 km/h-t.
A „dolgozók sportkupéjának" fénykora régen letűnt, de a típus veteránértéke folyamatosan emelkedik. Természetesen a régebbi, A sorozatú Manták az értékesebbek és keresettebbek, B-ből nehéz épkézláb, tuningmentes példányt találni. Komoly vezetési- és sportélményt nem szabad tőle várni, de a hangulata miatt nagyon szerethető.
Műszaki adatok
Motor: OHC-vezérlésű soros négyhengeres benzinmotor, elöl hosszában beépítve. Hengerűrtartalom: 1796 cm3. Furat x löket: 84,8 x 79,5 mm. Kompresszióviszony: 9,2:1. Teljesítmény: 90 LE, 5400/perc fordulaton. Nyomaték: 143 Nm, 3200/perc fordulaton.
Még több olvasnivaló a Retro Mobil augusztusi számában: