Ez tényleg egy beteg film lesz
![Molnár Piroska, Szabadesés, Pálfi György rendező, forgatás](https://cdn.origo.hu/2023/12/_03SlJsQD2gu_YWMY-kambelqX9sn_JVi3WR4Da9jQg/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzAwZjMxOTFlMDkzZjQ4ZTQ4NmYwMGY0OTIzZWYzMGRk.webp)
Nyolcszáz kilós, élő bika sétálgat a lakásban. Egy nagy társaság közepén valaki teljesen meztelen. A nő fóliába tekeri a szerelmét, annyira óvja. Egy csecsemőt visszadugnak az anyja méhébe. Mindez egy hétemeletes házban zajlik, mialatt egy idős nő leugrik a tetőről, de nem sikerül meghalnia, ráadásul a lift is elromlott, úgyhogy szép lassan elindul felfelé a lépcsőn. Ilyenek történnek Pálfi György Szabadesés című filmjében, amit nem teljesen meglepő módon a rendező "húzós mozi"-ként, operatőre, Pohárnok Gergely pedig egyszerűen "beteg"-ként aposztrofál.
Amikor a forgatáson járok, éppen egy lakberendezésileg a 70-es években ragadt, súlyosan szocreál lakást alakítottak ki a díszletben. Benedek Miklós a nappaliban színes nejlonzacskókat vagdos csíkokra, hogy felesége dísztárgyakat horgolhasson belőlük, aztán tévézni hívja nejét, de az arcán a becsapódás nyomait viselő Molnár Piroska csak nem jön.
Pálfi György nyilvánvaló lelkesedéssel, vidáman dolgozik, mint mondja, iszonyatosan éhes volt már arra, hogy rendezzen, és éppen a pályamódosítást kezdte fontolgatni, amikor tavaly novemberben a dél-koreai jeonjui filmfesztivál teljesen váratlanul felajánlott neki 100 ezer dollárt, hogy készítsen egy filmet. (A 2000 óta megrendezett fesztivál minden évben felkér és támogat ilyen formában három rendezőt.) Csak annyi megkötésük volt, hogy egész estés filmet kérnek, és hogy kész kell lennie március végéig.
Nem csoda, hogy Pálfi türelmetlen volt már: eddig csak két hagyományos értelemben vett nagyjátékfilmet rendezett, a 2002-es Hukklé-t és a 2006-os Taxidermiá-t, azóta csak mikroköltségvetésű kísérleti filmeket (Nem vagyok a barátod, Final Cut) tudott csinálni, mert nem kapott pénzt az egyéb filmterveire. Nagyköltségvetésű Toldi-adaptációját tavaly áprilistól mostanáig teljesen előkészítették, és Pálfi bármikor el tudná kezdeni forgatni, de a Filmalap még nem bólintott rá a végső költségvetésükre, így jelen pillanatban csak reménykednek abban, hogy tavasszal belevághatnak.
Ehelyett most egészen más feladatuk akadt: öt hónap alatt kell nulláról megcsinálniuk ezt a filmet, ami elképesztő rohamtempót jelent. Pálfinak és társírójának, Ruttkay Zsófiának hamar beugrott a hosszú évekkel ezelőtt kitalált kerettörténetük a néniről, aki leugrik a tetőről, és ehhez kezdtek el különálló kis epizódokat kitalálni a lakások életéből, amelyek mellett lefelé zuhanva vagy felfelé mászva elhalad a néni. Mivel csak egy hónapjuk volt a forgatókönyv megírására és a film előkészítésére együttvéve, és hét lakást akartak beleszőni a sztoriba, egy lakás megírására mindössze két napjuk jutott.
Pálfi úgy fogalmazza meg, hogy minden kis epizód egy "erős fantázia, szorongás, álom vagy vágyteljesítés" megtestesülése, Ruttkay azt emeli ki, hogy "azzal, hogy vizuálissá tettük ezeket a történeteket, abszurddá váltak". A bika például egy kisfiú képzelt barátja, aki itt ténylegesen testet ölt - a sztori egyébként önéletrajzi ihletésű, Pálfi és Ruttkay kisfiának volt egy láthatatlan bika barátja. A fóliába bugyolált Nagy Zsolt figurájában pedig az materializálódik, amikor "kesztyűs kézzel bánunk a szeretteinkkel, és levédjük őket minden rossz ellen, mint az előre csomagolt sonkát a bacilusok ellen" - magyarázza Ruttkay, aki hozzáteszi, hogy az írásnál azt tartotta szem előtt, hogy ha "a koreaiak kelet-európai művészfilmet akarnak, akkor hadd szóljon!".
A groteszkbe hajló, de különböző hangulatú történetekhez Pálfi és Pohárnok nem dolgozott ki egységes vizuális stílust, hanem azt találták ki, hogy minden lakás kicsit más lesz képileg is. Mint mondják, "a buta totáloktól kezdve, a 80-as évek horrorfilmjeit idéző zoomolásokon keresztül a gumipókon rugdosott kameráig" a legkülönfélébb ötleteket dobták be menet közben, szinte sportot űztek abból, hogy minél többféle vizuális játék legyen a filmben.
Más szempontból is rugalmasan, menet közben alakulnak a dolgok: amikor a forgatáson vagyunk, Pálfi éppen kitalálja, hogy az egyik ajtót le kéne venni, egy másikra pedig rá kéne akasztani valamit, hogy ne legyen olyan üres, és már kerül is rá egy jó ronda zacskó. A gyorsaságra és rugalmasságra azért is nagy a szükség, mert egy lakás felvételére mindössze két nap jut az összesen 17 napos forgatásból. Ennek a sebes tempónak megvan az az előnye, hogy egy-egy színésznek csak két napot kell forgatnia, és ennyit mindenki rá tudott szánni a munkára, akit Pálfi felkért. A már említettek mellett játszik a filmben többek közt Hőrich Nóra Lili, Tenki Réka, Trill Zsolt, Hegedűs D. Géza, Jordán Tamás és Bordán Irén is.
Pálfi azt mondja, ha összesen csak a koreaiak által felajánlott 100 ezer dollár állt volna a rendelkezésére, abból is egész biztosan csinált volna valamit, de ahhoz, hogy a Szabadesés megvalósulhasson, szükség volt további forrásokra is, amiket Pusztai Ferenc producer teremtett elő: a francia partnereitől kapott anyagi támogatással és a magyar bartermegállapodásokkal együtt összesen 106 millió forint a film költségvetése.
A forgatás jövő héten befejeződik, és utána jön a következő kihívás: mindössze két hónap alatt végezni a vágással és az utómunkával. Lemhényi Réka már a forgatással párhuzamosan vágja az elkészült anyagot, de Pálfi nem biztos benne, hogy az a változat lesz a végleges, amit a koreai filmfesztiválon bemutatnak majd májusban, elképzelhető, hogy az őszi magyar mozipremierig még csiszolgatja majd a Szabadesés-t. "Aztán persze az is lehet, hogy pont jót fog tenni a filmnek, hogy ilyen gyorsan készül".