Natalie Portman arcáról letörölték a mosolyt
![Jackie](https://cdn.origo.hu/2023/12/eNKU_h0TAFM1HMp_evy9yOL0kyT6El1CxHzfnVfephg/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzI1NGY2ZGMxMzgzZTQ4NDY4OGZmYzVkYzU0MzUzNjcw.webp)
Hollywood már számos filmmel állított emléket John Fitzgerald Kennedynek, kezdve Oliver Stone összeesküvés-elméletes mélyfúrásától, a JFK – A nyitott dosszié-tól a kubai rakétaválságra fókuszáló Tizenhárom nap-ig. Felesége, Jacqueline Kennedy azonban sokáig csak sorozatokban és tévéfilmekben léphetett a rivaldafénybe, máskülönben mellékalakként tűnt csak fel a férje oldalán.
Ezen változtat a dallasi merénylet közvetlen utóhatását, valamint JFK mítoszának tudatos megteremtését feltáró Jackie, a címszerepben Natalie Portmannel, akinek az alakításáról kizárólag szuperlatívuszokban beszélnek a kritikák – köztünk a miénk is.
Natalie Portman erre a szerepre született
Natalie Portman ügyesen utánozza a híres elnökfeleséget, Oscart neki íziben! A Jackie azonban sokkal több ennél; szembemegy az elcsépelt életrajzi film műfaj elvárásaival, és csodás látvánnyal, hátborzongató alakításokkal és hipnotikus hangulattal ajándékozza meg a nézőt. Olvassa el kritikánkat!A Jackie eddigi előzeteseiben lenyűgözött minket Portman totális átalakulása, most elsőként az Origo Filmklubon nézheti meg a legújabb trailer magyar feliratos változatát.
A filmhez készül magyar szinkron is, ám mindenképpen azt javasoljuk, hogy az eredeti nyelvű, feliratos vetítésre váltson majd jegyet (ilyenek is lesznek), mert bármilyen jól szinkronizálják is a színésznőt, vétek volna megfosztani magunkat alakításának egyik lényeges elemétől.
Alig ismerünk rá Portman hangjára, aki tökéletesen elsajátította a first lady különös beszédmódját, egyedi akcentusát, dallamos hanglejtését. A fülünk hallatára tűnik el a számtalan filmből ismert színésznő, és születik meg a történelmi személyiség, amikor Portman kimondja: „Nem lesz még egy Camelot.”
A harmincöt éves színésznő rendkívül alapos kutatómunkával készült fel a szerepre, amelyet hatalmas kihívásként élt meg. „Abszolút úgy éreztem, hogy ez életem legveszélyesebb szerepe, hiszen mindenki tudja, hogy nézett ki, milyen a hangja, a mozgása – nyilatkozta Portman. – Már kialakult a nézőkben egy kép Jackie-ről, én pedig még sosem játszottam ilyen karaktert.” A figura megalkotásánál külön ügyelt arra, hogy a nyilvánosság előtt máshogy beszéljen, gesztikuláljon, mint a privát beszélgetések során.
Az alakításával egész biztosan begyűjt magának legalább egy Oscar-jelölést, és ezt épp annak a rendezőnek köszönheti, akinek filmjéért öt éve megnyerte a szobrocskát: a Fekete hattyú-t is jegyző Darren Aronofsky hozta tető alá a projektet, és szervezte meg az első találkozót Portman és Larraín között. Utóbbi senki mást nem tudott volna elképzelni Jackie-ként, és a munka elvállalásakor az volt az első kikötése, hogy a terjengős forgatókönyvből kihúz minden olyan jelenetet, amiben nem az elnök felesége szerepel.
Az előzetes után érdemes megnézni a negyedórás kulisszák mögötti videoriportot a Jackie forgatásáról, rengeteg ún. B-rollal (másodlagos felvételek, kommentár nélkül). A rövid snittekben munka közben figyelhetjük a nagy műgonddal berendezett díszletek közt mozgó színészeket, és aki kevésnek tartja az előzetest, máris elkezdheti összehasonlítani Portman járását, tartását, testbeszédét a Jackie-ről elérhető felvételekkel.
Ha nem szeretné végigülni a teljes videót, tekerjen rögtön a hatodik perchez, ott tudhatjuk meg a legérdekesebb részletet a készítők munkamódszeréről. Itt épp egy interjúzós jelenetet forgatnak JFK-vel és Jackie-vel, és rámontírozzák az interjú eredeti felvételét a monitoron az elnököt játszó Caspar Phillipsonra és Natalie Portmanre, hogy a lehető legpontosabban leképezzék a valóságot.
Néhány aranyos snittben pedig tanúi lehetünk annak is, ahogy Portman a kislányát és kisfiát játszó gyerekszínészekkel játszik, pacsizik, táncikál a forgatási szünetekben, vagy egy báljelenet előtt gyakorolja a tvisztet.
A film meseszép jelenetfotóiból összeállított galériánkat szintén megéri végigböngészni. A fényképek többsége természetesen Natalie Portmant örökíti meg, néhol kosztümben, máskor estélyiben, vagy épp kombinéban.
Több képen felbukkan Peter Sarsgaard, aki JFK öccsét, Bobby Kennedyt alakítja, és az egyik fotó tanúsága szerint az az ikonikus történelmi esemény is helyet kap a filmben, amely során Lyndon B. Johnsont az elnöki különgépen iktatják be tisztségébe (a filmben a Zodiákus-ból ismert John Carroll Lynch kelti életre az Egyesült Államok 36. elnökét), miközben a mellette álló Jackie ruháján még a férje vére szárad.
A film főleg belső terekben játszódik – a Fehér Házban, a Kennedy család birtokán –, csak elvétve merészkedik ki külső helyszínekre. A temetési szertartást ugyan Washingtonban vették fel, a Jackie java része azonban meglepő módon Párizsban forgott. Azon belül is Luc Besson stúdiójában, így Portman naponta összefuthatott a folyosón a Léon, a profi rendezőjével, akinek első fontos szerepét köszönheti.
Akkor még Portman is a francia fővárosban élt (az idén költözött Los Angelesbe a családjával), és mesélte, hogy a forgatás tavaly ilyenkor, egy héttel a Bataclan nevű szórakozóhelyen történt terrortámadás után kezdődött, ez pedig érthető módon belejátszott abba, ahogy a színésznő a gyászával viaskodó first lady lelki válságát megélte.
A videókkal és a fotókkal már könnyűszerrel ki lehet húzni a film magyar bemutatójáig, de biztosra veszem, hogy akadnak olvasók, akiknek még ennyi sem elég. Őket a film forgatókönyvéhez tudom irányítani, mivel felkerült a netre Noah Oppenheim kilencvenoldalas szkriptje.
Aki az élményrombolásnak ezt a módozatát választja – vagy pusztán előnyben részesíti az írott szöveget a képekkel szemben –, az még fokozhatja a hatást, ha zenei aláfestésnek a Fox Searchlight honlapján vagy az alábbi videóablakban meghallgatható filmzenét választja.
A zeneszerző személyében is megmutatkozik, hogy Larraín semmilyen tekintetben nem a hagyományos megközelítést választotta életrajzi filmjével. Meglepve konstatáltam, hogy nem a megszokott nevek valamelyikével, mondjuk James Hornerrel vagy Alexander Desplat-val találkoztam, hanem azzal a Mica Levivel, aki utoljára Jonathan Glazer avantgárd sci-fije, az Under the Skin hátborzongató, atonális kíséretét szerezte.
A Jackie-ben ugyan klasszikus szimfonikus hangszerelésből indul ki, a vonósok azonban disszonáns, kísérteties szólamokkal keltenek feszültséget – már a zene hallgatása is nyugtalanító élmény.
A Jackie-t február 9-én láthatják a magyar mozikban, zárásképpen álljon itt a film gyönyörű plakátjának magyar verziója.