Január utolsó hétfőjén és szerdáján, valamint három nappal később, szombaton is sokfelé fordultak elő az országban 100 km/órát meghaladó széllökések, sőt az országos maximumok meghaladták a 120 km/órát, ami már az orkán erejű szél kategóriájába tartozik.
Mindhárom esetben hasonló időjárási körülmények játszottak szerepet. Az egész jelenségnek az alapja az európai időjárási helyzetben a szeleket megelőző hétvégén történt radikális változás. Egy hétre ugyanis megszűntek az atlanti ciklonok, és a kontinens nyugati partjainál tartósan anticiklon épült fel. Ugyanakkor Skandináviától a Fekete-tenger északi részéig tartó útvonalon egymás után vonultak a kisméretű, markáns ciklonok.
Az így létrejött időjárási helyzet a Kárpát-medencében kedvezett a nyugati, északnyugati szél kialakulásának. Hazánk ugyanis a körülöttünk lévő hegységek befolyása miatt leginkább északnyugat felől nyitott, azaz erről van legkevesebb akadálya a légáramlásnak. Sőt, ugyancsak a hegységeknek köszönhetően egy kisebb fajta összeáramlás, úgynevezett konvergencia is megfigyelhető, ha ebből az irányból fúj a szél. Ezt úgy lehetne szemléltetni, mintha egy szűkülő csőben folyna a víz: minél szűkebb keresztmetszeten megy át, annál nagyobb a víz sebessége. Tehát az északnyugati szeleket az ország bizonyos részein ez a "szűkülő csatornahatás" is erősíti.
A kialakult időjárási körülmény nem szokatlan, hiszen télen általában jóval aktívabbak a mérsékelt övi ciklonok, de igaz az is, hogy a légörvények pályája legtöbbször elkerüli hazánkat. Ilyenkor gyakori az anticiklonok kialakulása térségünk felett, ugyanakkor az anticiklonok leépülése utáni időszakokban az aktív ciklonok elérhetik térségünket. Tehát a szélviharok ritkák, de egyáltalán nem páratlanok.