Dead Can Dance: a mitikus dallamok mindenkit elvarázsoltak
![Dead Can Dance, koncert, Papp László Budapest Sportaréna, 2016.06.26.](https://cdn.origo.hu/2023/12/ux7vwUMQw97uflvTdXs3JUVD3nIRR2k-R2UaWlVCaWQ/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2MwOTcwZWE5NWQ5NzQ3MTdiYzE1OWI3NzRiYzY3YTAw.webp)
A Dead Can Dance szerdai, budapesti koncertje bő félórás késéssel kezdődött, de mindenkit rögtön meglepett a hatalmas, fehér bő köpenybe (palástba?) bújt Lisa Gerrard égnek szúrt konttyal a fején. Kissé olyan volt, mintha Fellini 1969-es filmjének a Satirycon-nak egyik, az ókori Rómát megidéző alakja állt volna színpadra.
A másfél óránál hosszabb koncerten játszottak a nemrég megjelent, Dionysus című albumukról is, de persze nem maradtak el a régi nagy slágerek, úgy mint a csodálatos ballada, a The Wind that Shakes The Barley, vagy a Yulunga, melynek híres klipjében a kerengő dervisek erre a dallamra révednek, miközben rendíthetetlenül pörögnek. De eljátszották a Sanveant épp úgy, mint ráadásként a Severance-t.
Lisa és Brendan Perry énekelt közösen is, de külön külön is megcsillogtatták énektudásukat, viszont Perry ismét bebizonyította, hogy mennyire profi multi-instrumentalista. Aki nemcsak a stúdióban, hanem élőben,
színpadon is képes dalonként más és más hangszert megszólaltatni.
Nem volt ez másként a kísérő zenészekkel sem. Mind a hat muzsikus többsége váltott hangszerekkel operált, volt, aki a dobot ugyanolyan profin kezelte, mint a pásztorsípot, vagy éppen a rejtélyes ütőshangszereket.
Összességében nagyon erős zenei teljesítménnyel hengerelték le a magyar közönséget, amely a végén perceken át tapsolva,és dübörögve követelte az újabb és újabb ráadást a világzene mindmáig meghatározó formációjától.