Minek az F1-be hibrid, ha az utcai autókban is van?
![Forma-1, Antonio Felix da Costa, Red Bull, Silverstone, teszt, 2013](https://cdn.origo.hu/2024/02/6vFNFWkhVK0wXimHPsiJ6hcLy26b3zOtG_L4zAsR6cU/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzViNDlhOGRiNTU3MDQwMjg4OTVmMGRjODhlOGIxOGRh.webp)
Exkluzív interjút készítettünk a Red Bull tartalékpilótájával, António Félix da Costával, aki a DTM és a Formula e mezőnyének is visszatérő tagja. Betekintést nyerhettünk az energiaital-gyártó tehetségkutató programjának működésébe, és valamint megtudtuk, mitől vonzóbb Németországban a túraautó-bajnokság a Forma-1-nél.
A World Series by Renault igazi régi vágású autóverseny: a szerelők a bámészkodó nézők között javítják és húzzák-vonják az autókat mindenfajta bujkálás nélkül, a pilóták pedig civilben ugyanolyan lazák és oldottak, mint bárki más, aki éppen az adott pályára, esetünkben a Hungaroringre látogatott ki. Ehhez persze elengedhetetlen, hogy a futamok résztvevői még ne legyenek felkapott sztárok, vagy épp ellenkezőleg, már kezdjen megfeledkezni róluk a közönség. Így marad emberi és elviselhető mindenki számára egy rendezvény, amely két nap alatt kilencvenezer nézőt lát vendégül.
A figyelem középpontjában természetesen ezúttal is a Red Bull F1-es bemutatója, illetve a 2012-es RB8 pilótája volt, bár az idén egy olyan versenyző vállalhatta a közönség szórakoztatásának nemes feladatát, aki a nagy lehetőség kapujában megtorpant. António Félix da Costa neve így kevésbé cseng ismerősen a hazai közönség számára, holott a Red Bull jelenlegi tartalékpilótája szélvészgyors és igen sokoldalú. Dolgozik az F1-es csapat szimulátorában, harcol a DTM-ben és a Formula E-ben, olykor pedig a Renault vendégeként a WSR-en parádézik.
„Autóversenyző vagyok, mindent elvezetek"
kezdi a barátságos portugál a csapatkamionban, amikor arról kérdezem, mi is a pontos munkaköre. „Ez zsinórban az ötödik hétvégém, amikor a pályán vagyok, de nem panaszkodhatok, hiszen sok pilótának még ülése sincs, én tehát szerencsésnek mondhatom magam, hogy folyamatosan van munkám. Ez persze néha nehéz, mert sem hazamenni, sem a magánéletemre nincs időm, de most a karrieremre fókuszálok, és nagyon hálás vagyok a Red Bullnak, a BMW-nek meg a Formula E-nek azért, hogy ezt lehetővé teszik."
Noha már 2009-ben, 18 évesen tesztelt a Force Indiánál, az ifjabb Da Costára – akinek a bátyja, Duarte a Zengő Motorsportnál is versenyzett a SEAT Leon Európa Kupában – 2012-ben figyelt fel igazán az autósport társadalom. A GP3-ban hirtelen javulni kezdtek az eredményei (3. lett az összetettben), és a szezon közben, épp a hungaroringi forduló előtt beugrott a Formula Renault 3.5 mezőnyébe, ahol az idény végére négy győzelemmel a tabella 4. helyére lépett elő. Az év végén ráadásként megnyerte a híres makaói F3-as futamot. A felívelő teljesítménye mögött álló kulcsfigurát úgy hívják, hogy Helmut Marko.
„Öt percig beszélgettünk, aztán letette elém a szerződést. Nem volt egyezkedés. Tessék, ez van" – meséli Da Costa, hogyan jutott be – ahogy ő nevezi – a Red Bull-családba. „Mindenki mondja, hogy a Red Bull milyen kíméletlen a versenyzőkkel, de ha a másik oldalról nézzük, van rajtuk kívül még valaki, aki a fiataloknak egyáltalán esélyt ad a bizonyításra? Ezt a lehetőséget ők adták meg nekem. Két évet mehettem itt, a Formula Renault 3.5-ben, most pedig a DTM-ben is támogatnak, úgyhogy nincs okom panaszra."
Persze, nem tagadja, hogy „nagyon szomorú" volt, amikor a Red Bull inkább Daniel Ricciardót, aztán Danyiil Kvjatot ültette be helyette a Toro Rossóba,
de úgy látszik, őszintén mondja, hogy örült, amikor az ausztrál már az első évében jó munkát végzett. „Nem az én hatásköröm megítélni a fent született döntéseket. Elég közel voltam ahhoz, hogy megkapjam az ülést" – emlékeztet, majd visszautal korábbi monológjára: „Helmut Markónak köszönhető, hogy profi autóversenyző vagyok. Senkivel és semmivel szemben sincs bennem keserűség."
Miután az F1-es álom nem jött össze számára, Da Costa bátor döntést hozott, és a Német Túraautó Bajnokság (DTM) felé vette az irányt, ahol a Red Bull az ő kedvéért az Audi után egy BMW-t is szponzorálni kezdett. Az F1-es pilótákat rendszeresen megszégyenítő szériában da Costa is fizeti a tanulópénzt, hiszen tavaly csupán a 21. lett a pontversenyben – és az idén sem áll jobban: még egyetlen pontot sem szerzett –, de úgy véli, egy igen magas színvonalú bajnokságban szerepelhet, amely ráadásul a Forma-1-nél sokkal nagyobb hangsúlyt fektet a rajongók kiszolgálására. Főleg Németországban.
„Ott nagyon más a hozzáállás a rajongókhoz és a nyilvánossághoz" – mondja a DTM és az F1 közti különbségre rámutatva.
„A közönség egy vállalható összegért bejuthat a paddockba is, ahol minden láthat. Most már szombaton és vasárnap is vannak futamaink, így rengeteg az akció. Szerintem ha egy rajongó jegyet vált a Forma-1-re, meg sem pillanthatja a pilótákat. Soha. A DTM-ben viszont autogramot lehet szerezni vagy közös képet csinálni velük, és ez nagyon vonzó a szurkolók számára. Van még mit javítanunk, de a versenyek kemények, koccanások is vannak, a pilóták pedig nagyon jók."
A DTM mellett Da Costa az idén betekintést nyert az első idényét hamarosan befejező elektromos autóverseny, a Formula E küzdelmeibe is, ráadásul Buenos Airesben győzni tudott. „A Formula E egy egynapos showműsor. Tulajdonképpen egy fesztivál. Koncerteket rendeznek a helyszínen, ahol ott vannak a versenyautók és pilóták is. Rengeteg a szórakozási lehetőség" – mutat rá, de kitér a sport szempontjaira is. „Szerintem az első szezon mindenkinek kellemes meglepetést hozott, különösen a mezőny színvonala nagyon magas. Örömmel szálltam be már az elején, meglátjuk, mit hoz a jövő."
Da Costa esetében két, teljesen eltérő filozófiájú versenyzés közé ékelődik az F1-es tartalékpilótai állás, ami némi szimulátorozást is magába foglal. A helyzet szimbolikus, hiszen a teljesen régi vágású DTM, valamint az igen progresszív Formula E között valahol félúton az F1 található, amelynek döntéshozói jelenleg nem igazán tudják eldönteni, hogy milyen irányba fordítsák a sportág szekerét. Da Costa is érzi, hogy helyes felkarolni a környezetbarát technológiákat, mégis úgy véli, a sportág csúcsa megengedhetné magának, hogy a teljesítménymaximumra törekedjen.
„Nem tagadom, hogy mindenképpen a hangos V8-asok és a V10-esek"
válaszolja, amikor szóba kerül, hogy milyen motorok hozzák igazán lázba. „Megértem, hogy emberek milliárdjai autóznak az utcákon minden nap, és nekünk meg kell mutatnunk, hogy kevesebb káros anyagot bocsátunk ki egy zöldebb világ érdekében. A Formula E ennek remek példája, akárcsak a Forma-1 által követett jelenlegi irányvonal. De a Forma-1 mégiscsak a Forma-1, a csúcsok csúcsa."
„Csupán 20-24 autó van a pályán, ezért nem hiszem, hogy nagy probléma lenne, ha az F1-ben V8-as vagy V10-es motorok lennének, olyan élményt nyújtva a rajongóknak, amiben egyébként soha nincs részük, és ne olyan autókat lássanak a pályán, amilyeneket a közutakon maguk is minden nap vezethetnek" – utalt a modern sorozatgyártású járművekben is dolgozó hibrid rendszerekre. „Részben egyetértek az iránnyal, részben nem, de folyamatosan tanulunk, és alkalmazkodunk a felmerülő helyzetekhez. Szerintem néhány év múlva már ez lesz a megszokott."