A Liverpool agyonverte a sörözgető lusta Bayern-sztárokat
![- Horizontal, Bayern München, UEFA szuperkupa, 2013](https://cdn.origo.hu/2023/12/XZH6gCOGCUHICuQz5s6N_lxdbVY8G6tExnnscx01-KU/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2ZhMzZjYTFhMGExNTQzNDViMzZjOWEwMDIxNWZmYTAx.webp)
Amikor 1967-ben KEK-et nyert akkor még nem létezett ez a mérkőzés, amikor 1996-ban UEFA Kupát, akkor még a KEK-győztest illette a szereplés joga. Első BEK-diadala alkalmával, 1974-ben viszont játszhatott volna, de nem játszott. Akkor annyira még nem volt rangos ez a sorozat, hogy bármilyen hír érkezett volna Magyarországra az elmaradásáról.
46 év távlatából pedig már nem könnyű megállapítani, hogy pontosan miért nem játszottak a felek. Van olyan korabeli forrás, amely időpont-egyeztetési nehézséget, és van olyan, amely politikai okot említ.
Ami biztos: kétmérkőzéses párharc lett volna, az egyik találkozót Münchenben, a másikat a KEK-győztes csapat otthonában, Magdeburgban rendezték volna. Egyik helyszín sem felelt meg az utazni kényszerülő ellenfélnek. A Magdeburg (pontosabban a keleti Német Szocialista Egységpárt és a Stasi) vezetői rettegtek a nyugatnémet úttól. Hivatalosan féltve játékosaikat az őket ott érő ideológiai támadásoktól, a valóságban viszont magukat féltve, hogy a csapat nagy része nem tér vissza az ország kommunista felébe. A Bayern akkori elnöke, Wilhelm Neudecker meg betegesen rettegett mindentől, ami Kelet-Németországban várt egy nyugatnémet emberre.
Aki akkoriban járt az NDK-ban, az tudja, hogy az elnök félelme nem volt alaptalan. Végül is a döntési helyzetben lévő funkcionáriusok féltek az ellenfél országától, és úgy látták jónak, ha azt kommunikálják, hogy nem tudnak megegyezni az időpontban. Ugyanis, ha csak az egyikük nem vállalja az utazást, akkor azt logikusan vesztesnek nyilvánította volna az a nemzetközi szövetség, amely ugyanabban az évben a vb-részvételtől fosztotta meg a szovjet válogatottat, mert az politikai okok miatt nem utazott el Chilébe, interkontinentális selejtezőre. Arra a kérdésre viszont nem tudjuk a választ, hogy vajon miért nem írta ki a Szuperkupát egy mérkőzéssel, semleges helyszínre? Mert így 1974-ben két vesztese lett a fiatal trófeának.
Így 1975-ben mérkőzhetett meg először a Szuperkupáért a Bayern. A Dinamo Kijev ellen, amely a KEK-döntőben a Ferencvárost legyőzve vívta ki a szereplés jogát.
Jellemző a német drukkerek értékítéletére, hogy a müncheni első találkozón még félig sem telt meg a 63 ezres Olimpiai Stadion, míg a kijevi visszavágón 105 ezer néző szurkolt. Dettmar Cramer, a Bayern edzője otthon öt, idegenben négy világbajnokot küldött a pályára, plusz a jövő nagy reménységét, Karl-Heinz Rummeniggét, mégis mindkét találkozót a Dinamo nyerte. Németországban 1-0-ra, otthon 2-0-ra. Mindhárom gólt egy akkor 23 éves fiatalember, Oleg Blohin szerezte.
Róla különös akasztófahumorral beszélt a második találkozó után a Bayern mestere: „Ha holnap újrajátszanánk a meccset,
akkor is Schwarzenbecket, a világ talán legjobb emberfogóját állítanám Blohinra. Szegény Schwarzenbeck mindent megpróbált,
de a világ jelenleg legjobb csatára ellen semmire sem ment. A Bayernnek nincs megfelelő játékosa Blohin semlegesítésére. És sajnos nincs annyi pénze, hogy ezt a szupercsatárt megszerezze magának."
Mondta ezt akkor Cramer, amikor neki volt egy Gerd Müllere, egy Uli Hoenesse és egy Rummeniggéje azon a poszton. Mégis mindenki a Bayern-éra végéről, és a Kijev-korszak kezdetéről beszélt a két mérkőzés után. Aztán a szezon végén a müncheni csapat újra megnyerte a BEK-et,
így 1976-ban másodszor próbálhatta meg elhódítani a Szuperkupát. Ezúttal az Anderlecht állta az útját.
Az egy évvel korábban Cramer által az idézett nyilatkozattal megbántott Gerd Müller két mérkőzésen három gólt szerzett. Csak ő talált be a müncheni csapatból. Münchenben kétszer, Brüsszelben egyszer. Ám a belga ellenfél egyet rúgott idegenben, négyet otthon, így 5-3-as összesítéssel szerezte meg a kupát. A Bayern másodszor is elbukott.
Mikor 2001-ben először nyerte meg a Bayern a Bajnokok Ligája néven futó sorozatot, már egy mérkőzés döntött a Szuperkupáról. Azt Monte Carlóban rendezték. És a helyszín augusztusban jobban érdekelte a játékosok egy részét, mint a mérkőzés. Kicsit vakációként, kicsit felkészülési buliként álltak hozzá. Így fordulhatott elő, hogy a meccs délutánján Elber és Effenberg is egy luxusszálloda kerthelyiségben ült, miközben söröspoharak voltak az asztalon. Effenberg (a középpálya másik zsenijéhez, Mehmet Schollhoz hasonlóan) sérülés miatt nem játszott, ám a brazil csatár igen. Pontosabban: pályára lépett a kezdőcsapatban. Hozzá hasonló vállalhatatlan produkciót nyújtott az egész csapat az első félidőben, a Liverpool lefocizta a bajorokat pályáról.
A 47. percben már 3-0 volt az UEFA Kupa győztesének. Ekkor kicsit összekapta Ottmar Hitzfeld a Bayernt, de ez csak a szépítésre volt elegendő.
A jelenlegi sportigazgató, Szalihamidzsics, illetve a tar tank, Jancker is kozmetikázott az eredményen, de ez csak a tisztes vereséghez volt elég, kupagyőzelemhez nem.
A Bayern harmadik próbálkozásra sem tudta megnyerni a kupát, és mivel rajta kívül kétszer bukott Szuperkupa-mérkőzést a Hamburg, egyszer-egyszer a Bremen és a Dortmund, lassan úgy tűnt, hogy ez a serleg nem kerülhet német csapat birtokába.
Aztán a nyolcadik német, ezen belül a negyedik Bayern-próbálkozás sikerrel járt. Ekkor rendeztek először olyan egymérkőzéses párbajt, amelynek helyszíne nem Monaco volt.
Prágában került rá sor, és a 2013-as találkozó érdekessége, hogy az egy évvel korábbi müncheni Bajnokok Ligája döntő párosítása ismétlődött meg: Bayern-Chelsea. Nyilván mindenki emlékszik rá, hogy a BL-fináléban a bajor csapat stadionjában az angol gárda 11-esekkel nyert. Egy Szuperkupa-diadal nem lehet reváns egy BL-fiaskóra, de legalább jelentett némi motivációt a kupához addig komolytalanul hozzáálló Bayernnnek. Ráadásul ez volt az új edző, Guardiola első komoly bemutatkozása a Heynckesszel triplázó csapat élén.
A katalánnak különösen fontos volt a győzelem a túloldalon írányító edző miatt is, akit José Mourinhónak hívtak. Mégsem született meg könnyen a siker. Csak büntetőrúgásokkal. A parádés mérkőzésen a 90 perc során, és a hosszabbításban is vezetett a Chelsea. Először Ribéry, másodszor Martinez egyenlített. Utóbbi a gólt a 121. percben szerezte. Akárcsak egy évvel korábban Münchenben, ezúttal is jött az orosz rulett, amelyben a Chelsea ugyanúgy teljesített, mint akkor. Vagyis egyszer rontott. A Bayern 2012-es két hibázója közül Olic már nem volt a klubnál, Schweinsteiger pedig nem szerepelt ezen a meccsen. Lahm ugyanúgy betalált, mint a BL-döntőben a további tizenegyeseket Alaba, Kroos, Ribery és Shaqiri értékesítette.
Lukaku érthetetlen módon elvégzett büntetője miatt a Bayern München negyedik próbálkozásra elhódította azt a kupát, amely még hiányzott a múzeumából.
Az akkori győztes csapat tagjai közül jelenleg is a Bayern játékosa Neuer, Boateng, Alaba, Thomas Müller és Martinez.
Vagyis őket akár a pályán is láthatjuk a pesti meccsen. A korábban a klub mezében Szuperkupán szereplő Szalihamidzsicsnek és Oliver Kahnnnak munkaköri kötelessége eljönni hozzánk, hiszen előbbi a sportigazgató, utóbbi pedig hamarosan a klubot működtető gazdasági társaság vezetője lesz. Kahn ezt a pozíciót Rummeniggétől veszi át, aki szintén hivatalos Budapestre, és lehet, hogy vele tart évtizedeken át állandó játékos-, vezető, és szurkolótársa, Uli Hoeness is. A nemrég 75. születésnapját ünneplő Beckenbauer viszont nem valószínű, hogy utazik Budapestre, ő mostanában nem örvend túl jó egészségi állapotnak.
Ami biztos: a Bayern München nem akármilyen sztárokat fog felvonultatni mind a pályán, mind a díszpáholyban. Reméljük, hogy nem gálaelőadásnak, hanem komoly tétmérkőzésnek fogja tekinteni a 2020-as év Szuperkupa találkozóját.