Hihetetlen focisztori: egy magyar fedezte fel a spanyol futball egyik legnagyobb sztárját
![](https://cdn.origo.hu/2023/12/U-gj-cHTrlo4rInoCWJtzW9Y_iOYyCjpbuNEv_ZAhYQ/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2E2NGMwZjI5OTQ5YjRlOTdhMTNhMzUxZWYyODdlYzky.webp)
Focista, forradalmár, emigráns, edző, játékosmegfigyelő, és még hosszan sorolható, hogy mi minden köthető az idén 87 éves Tóth-Zele József nevéhez. Talán sok focirajongó nem is ismeri őt, pedig
nem véletlenül készült róla ez a bizonyos film, A Jószemű José.
Főhősünk Tóth Józsefként született Füzesabonyban, s ez a kisváros számára – bárhol is élt – mindig a világ közepe maradt. A gimnáziumot Egerben végezte, és ott kezdett el focizni is, a Fáklyában. Érettségi után a Hevesre hívták, ahol egy harmadosztályú csapatban kezdte felnőtt pályafutását.
Nem profinak ment (mert ez csak harmadosztály volt) hanem a foci mellett dolgozott. A 19 éves, gimnáziumot végzett fiatalember nagyon komoly pozíciót kapott a városvezetésben. Az állami lakások tetőszerkezetének a felújítására szánt pénzeket neki kellett elosztania. Még egyszer, mindezt 19 évesen tehette meg.
Rögtön az első napokban Tóth József elé tettek egy olyan tételt aláírásra, amely az éves költségvetés felét elvitte volna. Lelkesen és érdeklődve elment megnézni, hogy miről lehet szó, és meglepetésére kiderült, hogy a helyi párttitkár gyönyörű villájának a felújításához kellene a rengeteg pénz. Nemet mondott, erre a helyi tanácselnök is megjelent fenyegetőzve,
a párttitkár pedig elővett egy pisztolyt, és így győzték meg a Tóth Józsefet,
hogy utalja ki a pénzt.
Kénytelen volt megtenni, amit a helyi hatalmasságok követeltek tőle. Ezzel már nemcsak a focitudásával, hanem a "lojalitásával" is elfogadtatta magát Hevesben. Ettől fogva
az egyébként nagy focirajongó párttitkár a saját kocsijával vitette minden idegenbeli meccsre,
miközben csapattársai egy teherautó platóján utaztak.
Ekkor még nem gondolkozott azon, hogy jól van ez így, vagy sem, azzal magyarázta magának a dolgot, hogy a legjobb focistának jár a különleges bánásmód. Pár héten belül az ellenőrzési osztály vezetőjének nevezték ki. Az egész járásban és a megyében levő tanácselnököket kellett ellenőriznie.
Közben hétről hétre csapata legjobbja volt a pályán.
Ki tudja meddig emelkedik a hazai fociban és a civil életben, ha nem tör ki 1956-ban a forradalom Budapesten.
Tóth József a rádióból hallotta a budapesti események hírét, és a fiatalos kíváncsiság a fővárosba vonzotta, hogy saját szemével győződjön meg a helyzetről.
A Keleti pályaudvaron rögtön a dolgok közepébe csöppent, és mire észbekapott
egy véletlennek köszönhetően már sodorták is az események.
Nagyjából úgy, ahogy a Szabadság, szerelem című film hősét. A Keletiben lévő teherautókhoz az egyetemista forradalmárok sofőrt kerestek, és Tóthnak volt erre az eszközre jogosítványa, ami nagyon nagy ritkaságnak számított. Azonnal elküldték a Dunántúlra, hogy hozzon ételt a forradalmi ifjúságnak.
Másnap a Jászságba ment,
ám hazafelé egy orvlövész kilőtte mellőle a társát.
Akkor jött rá, hogy mi történik itt! És akkor jött rá, hogy milyen hazug közegben élte addigi életét. A sérült társát a Corvin közbe vitte, itt ismerkedett meg a fiatalok vezetőjével, Pongrátz Gergellyel. A Corvin köz forradalmárainak őszinte, tiszta érzéseit látva-érezve hasított bele a felismerés:
Ezek itt az igazi magyar emberek és nem én, meg akik között én Hevesen élek."
A forradalom leverése után november 23-án kalandos úton el tudta hagyni az országot, és Ausztriába menekült.
Egy menekülttáborba került. Itt találkozott egy ausztráliai magyarral, aki az országot akkoriban elhagyó focistáknak csapatot akart szervezni. A tervek szerint
a csapatnak olyan tagjai lettek volna, mint Puskás Ferenc, Kocsis Sándor, Czibor Zoltán.
Ausztráliában akkor már komoly gyökerekkel rendelkezett a magyar foci, Adelaide-ben Budapest SC, Melbourne-ben Hungária SC, Sydney-ben pedig Ferencváros-Európa néven szerepelt olyan együttes, melyben Magyarországról kivándorolt focisták játszottak. Ennek ismeretében az Aranycsapat legendás neveivel felálló gárdát remekül el lehetett volna adni nemcsak az ötödik kontinensen, hanem a világ bármelyik részén is.
Tóth József keményen edzett, és tudásának köszönhetően helyet kapott az „emigráns-válogatott" 24 fős keretében.
Ám két nappal a „nagy kaland" kezdete előtt Kocsist és Czibort „elvitte" a Barcelona, Puskást pedig a Real Madrid. A világsztárok nélkül viszont nem kellett a csapat, így Tóth csapat, munka, és kicsit jövőkép nélkül maradt.
Ám nem olyan fából faragták, hogy 20 évesen hátra dőljön. A menekülttábort előszeretettel látogató menedzserek egyike Franciaországba csábította, és ő ott kezdte el igazán új karrierjét, és új életét is.
A Grenoble-ben játszott,
már amikor hagyták. Ugyanis csapattársai eleinte nem fogadták el, nem segítették a beilleszkedését sem a civil életben, sem a pályán. Az egyik meccsen a középpályán játszó Tóth gondolt egyet, hátul szerzett labdát, és az egész pályán végig cselezve magát kihagyhatatlan helyzetbe hozta társát. Ebben a pillanatban fogadták be őt. Annyira, hogy még arra is kapacitálták, hogy
vegye fel a francia állampolgárságot, mert akár a válogatottba is bekerülhetne.
Erre nem került sor, viszont elcsábították a fővárosba, Párizsba focizni.
Innen egy baleset miatt igazolt tovább. Az esetnek nem az elszenvedője volt, hanem a haszonélvezője. Ugyanis a madridi Atleticóban focizó Ilku Pétert olyan súlyos autószerencsétlenség érte, hogy kénytelen volt abbahagyni az aktív játékot, és a klubnál kérték, hogy ajánljon valakit a helyére.
Így lett Tóth József az Atletico Madrid focistája!
Madridban találkozott ismét az akkor már Realban játszó Puskás Ferenccel,
akivel majdnem csapattársak lettek a forradalom után. Nem sok magyar élt akkoriban Spanyolország fővárosában, úgyhogy gyakran keresték egymás társaságát. Itt futott össze Pongrátz Gergellyel is, akivel a közgazdasági egyetem politika szakára jártak. Persze a focié volt az elsőbbség az életében.
Sajnos nem sokáig játszott az Atleticóban José Toth, ahogy eleinte ott hívták. Már Párizsban is gondok voltak a bokájával, és ez annyira romlott, hogy
fiatalon abba kellett hagynia a futballt.
Amennyiben itt ért volna véget futballal kapcsolatos karrierjének érdemi része az említett filmet akkor is le lehetett volna forgatni vele. Ám ezt követően is történtek vele izgalmas dolgot, tulajdonképpen azok, melyek miatt legendává válhatott.
Tóth József Kocsis Sándorral és Puskás Ferenccel együtt elvégezte a Spanyol Labdarúgó-szövetség edzőképzését, melynek vezetője
az akkori spanyol válogatott szövetségi kapitánya, Kubala László volt.
A diploma megszerzése után a harmadosztályú Moscardo ifjúsági csapatával olyan dolgot vitt véghez, melyre felkapta a fejét a szakma. A Real fiataljai is abban az osztályban izmosodtak a nagyobb feladatok előtt, ahol Tóth Moscardója. Kevés csapat úszta meg a Real ellen 10 kapott gól alatt. A Mascardo viszont mindkét bajnokin döntetlent játszott a nagy Reallal, köszönhetően edzője remek munkájának!
Ez lett az ajánlólevele a királyi klubhoz, amely a kontinentális kupák indulásakor egyeduralkodó volt az európai fociban. A két kvázi-sikere után a Real – ma úgy mondanánk – utánpótlás koordinátora,
José Santamaria 1959-ben az óriásklubhoz hívta.
Nem sok ember tudta ezt kiharcolni a történelemben önerőből! Tóth-Zele József (mert Spanyolországban ez lett végül a hivatalos neve) a Real fiataljait edzette, mások mellett
neki köszönheti a spanyol, és a világ labdarúgása Butraguenót, Michelt, Martín Vásquezt, Pardezát.
Ilyen sztárok felnevelése után logikus lett volna, hogy ő legyen a nagycsapat vezetőedzője. Ám Santiago Bernabéunak volt egy olyan elve, hogy
ezt a pozíciót csak a klub korábbi focistája kaphatja meg.
Ő viszont a helyi riválisban, az Atleticóban játszott. Így amellett, hogy edzősködött, a Real Madrid játékosmegfigyelőjeként is ténykedett.
Évtizedeken keresztül.
Ráadásul nagyon sikeresen. Remek szeme volt a tehetségek felfedezéséhez! A Real Madrid kevés embernek köszönhet szakmai téren olyan sokat, mint Tóth-Zele Józsefnek.
Mértékadó publicista azt írta róla: annak ellenére, hogy nem igazán a reflektorfényben ténykedett nagyban hozzájárult, hogy a Real a XX. század meghatározó klubja lehetett.
A legenda, a mindig nagyon elfoglalt Emílio Butragueno azonnal a magyar film készítőinek rendelkezésére állt, mikor megtudta, hogy egykori mentorának, a "Jószemű Josénak" ilyen módon (is) emléket állítanak szülőhazájában. Pénzt nem kért a forgatásért, másfél órán keresztül beszélgetett Dr. Kovács Barnabás producerrel, és a végén azt mondta, büszke rá, hogy szerepelhet ebben az alkotásban.
Tóth-Zele József egyébként ma is jó egészségnek örvendve mindig örömmel mesél kalandos életéről, mert kevesen mondhatják el a világon magukról azt, amit ő: évtizedeken keresztül a világ egyik legmeghatározóbb klubjában később világsztárokká váló fiatalokkal dolgozhatott.