Egy konferencia színvonalának fontos összetevője az, hogy milyen a táplálékfelhozatal. Az MTV által rendelt hidegtálakról a CEU diákjai szavaztak, akik között gyorsan híre ment, hogy a nagyelőadó mellett potyázási lehetőség nyílt. Ők váltották az asztalok mellett a meghívottakat, az egyetem már csak azért is alkalmas helyszínnek bizonyult, mert így nem került kukába a finomságok egy része.
Rudi Zoltán televízió vízióját tárta a résztvevők elé az ebédszünet után. Az (ál)naiv elképzelés szerint akár már a közeljövőben is kész lesz a közszolgálati adó a kereskedelmiekkel versenyezni, ebben teljes politikai és anyagi függetlensége is támogatni fogja, melynek köszönhetően színvonalas filmek gyártásával is múlatják majd az időt, mindezt természetesen saját új székházuk falai között. Az úri közönség ezeken a felvetéseken csak illedelmesen mosolygott, pedig akár hangosan kacaghattak is, hiszen ez a, kvázi kívánságlista, az utóbbi tizenhét év számos elnöke közül, bármelyiktől elhangozhatott volna. Ez a felsorolás pontosan forintosítható, de ha megtenné ezt az elnök, joggal kérdezhetné minden potenciális és aktuális emtévénéző, hogy jó, de mit adtok cserébe?
Erre (is) keresték a választ a továbbiakban. Ugyan nem találták, de a megszólalóknak legalább viszonylag egybehangzó elképzelésük volt arról, hogy miért nem. Azért, mert annyira változik a média és közönsége manapság, hogy nehéz megmondani, hogy a mobilszélessávos, digitálistévés jövőben mi lesz a feladata egy közszolgálati adónak. Szükség lesz rá, ez biztos, deklarálta mindenki, a távolról érkezettek szerint például jó nemzeti filmeket is gyártania kell (ezt mi már szinte el is felejtettük), és persze részrehajlás nélkül tájékoztatnia kell a világ dolgairól.