Videón vall a britek leggyűlöltebb kémje
![RUSSIA-BRITAIN-SPY-DIPLOMACY-KGB Horizontal ESPIONAGE KGB ILLUSTRATION BUILDING EFFIGY POLICE OFFICER BLACK kém kémek](https://cdn.origo.hu/2023/12/p6QSr3HLxOo2w92URpT4s6VkX-m8ib9p-jDz0J89oRI/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzRlOWEzZTY3MzlmNjQ1NTQ4NmYxN2ZhMmM2Njk5OGE2.webp)
„Egyszerűen a műszakom végeztével kisétáltam az épületből, az aktatáskámban különböző szigorúan titkos dokumentumokkal, amelyeket az archívumból kölcsönöztem. Találkoztam a szovjet kontaktommal, aki lefotózta a papírokat, majd
másnap kora reggel visszavittem őket a helyükre, mintha mi sem történt volna”
– ez a válasz arra a sokakat foglalkoztató kérdésre, hogy hogyan lehetett az 1940-es 50-es években szupertitkos információkat kicsempészni a brit titkosszolgálat épületéből. „Azt hinné az ember, hogy a SIS (Secret Intelligence Service, titkosszolgálat) jól működik – ma így is van, de a háború alatt egyáltalán nem volt szervezett egység.”
1981-ben maga Kim Philby adott órát a Stasi kémjeinek arról, hogyan kell évtizedekig úgy átverni egy nagyhatalom kormányát, hogy senki ne jöjjön rá, ki is ő valójában. A különlegesen ritka videofelvétel eddig a Stasi archívumában pihent, a BBC azonban most előásta, és a titkosnak szánt információkat a nyilvánosság elé tárta.
Kim Philby és a Cambridge-i ötök története a brit titkosszolgálat szégyenfoltja – olyan brit földön született, nevelkedett, kiképzett és megbecsült kémek hálózatát jelöli, akik szinte teljesen veszélyek nélkül működtek együtt a Szovjetunióval,
játszi könnyedséggel jutva szupertitkos, fontos információkhoz.
„Ez volt a legnagyobb szerencsém: a brit felsőosztályba születtem, és sok embert ismertem” – magyarázza Philby a videón. „Ha valaki keményen bánt volna velem, és meggyanúsított volna, majd kiderül, hogy téved, az hatalmas botrányt jelentett volna. Így békén hagytak.”
Philby és a többiek beszervezése olyan, mint egy jó kémregény kezdete. Ő és néhány főiskolás diáktársa a cambridge-i elit társaság, a Cambridge-i apostolok gyűlésén üldögéltek, szivarfüstbe burkolózva, félhomályban, amikor egy idegen megkörnyékezte őket.
Anthony Blunt, fedőnevén Johnson, a kommunista-szimpatizáns fiataloknak eszmét, célt kínált, valamit, amiért a valószínűleg könnyű életű, némileg elkényeztetett gazdag suhancok lelkesedhettek. Blunt valószínűleg bölcsebb, okosabb pártfogónak is tűnhetett a szemükben, hiszen ő ekkor már ösztöndíjas kutatóként dolgozott a főiskolán. Philby és társai itt,
az 1930-as évek "apostoli" gyűlésein találkoztak először a kommunizmus eszméjével,
és rögtön szimpatizálni kezdtek az egyenlőség elvén alapuló gondolkodásmóddal. Attól nem kellett félniük, hogy az akkoriban tiltott eszmének minősülő kommunista gondolkodásukat lefülelik, a Trinity College és a King’s College szűk körű társaságába ugyanis igencsak kevesen kerülhettek be, akik csak a legfelsőbb osztályok képviselőit engedték be maguk közé.
„Az volt a csoda, hogy egyáltalán be akartak szervezni” – hangzik el az előadáson Philby szájából. „Senki nem voltam, nem volt jó munkám, sem ilyesfajta kilátásaim. Az egész akciót hosszú távra tervezték, senki nem várt el azonnali eredményeket.”
Philby az iskolából kikerülve rögtön közel szeretett volna kerülni a tűzhöz, és pontosan tudta, hogyan teheti ezt meg. Újságírónak állt, dolgozott a The Times-nak, és közvetített a spanyol polgárháborúból. Időközben befolyásos barátokat szerzett, és meggyőződött arról, hogy mindenki tudja:
legfőbb álma a brit kormánynak dolgozni.
Hamarosan az óvatosan előkészített akció célba ért, és egy rövid interjú után felvették az MI6-be.
A Cambridge-i ötök pontos névsora egyébként a mai napig titkos. Az biztos, hogy Philby (akinek az álneve Stanley volt) együtt dolgozott az őt beszervező Blunttal, Donald Duart Macleannel (Homer) és Guy Burgess-szel (Hicks). Mindannyian a brit külügynél vagy a titkosszolgálatnál dolgoztak, ahonnan könnyedén szereztek meg titkosnak minősülő információkat.
Az ötödik tagot soha nem azonosították. A legtöbb információ a tagokról egy a britek oldalára átállt volt KGB-s ügynöktől, a Cambridge-i ötök korábbi irányítójától, Anatolij Golicintől érkezett, de ezeket az adatokat sokszor szavahihetetlennek, egyenesen nevetségesnek titulálták, így igazán felhasználni soha nem tudták. Golicin szerint például az Egyesült Királyság akkori miniszterelnöke, Harold Wilson is a KGB ügynöke volt – ezt soha nem sikerült bizonyítani. Információ alapján csak egy kevésbé fontos ügynököt, John Vassallt tudták lebuktatni, de valószínűleg ezzel is egy magasabb beosztású kémet akartak fedezni.
Philby az MI6 berkein belül elég magasra tört, hamarosan a szovjetellenes ügyosztály második emberévé vált. Csak Felix Cowgill volt felette, de a szovjetektől parancsot kapott az ő eltüntetésére is. Jól mutatja, hogy a kém nem sajnálta bepiszkolni a saját kezét, mert a parancs vétele után az volt az első kérdése, hogy „Mit javasolnak, lőjem le?” – de a szovjetek csak bürokratikus intrikákon keresztül akarták eltávolítani. Philby, kézenfekvő módon,
a szovjetellenes ügyosztály vezetője lett, és Washingtonba utazott a CIA-val és az FBI-jal közös akciókra.
Az egyik ilyen akció során több ezer albánt akartak visszaküldeni a hazájukba, hogy azok segítsenek megbuktatni az ottani kommunista rezsimet. Philby megakadályozta a műveletet, ezzel rengeteg ember halálát okozva – de megvédve az általa olyan hűségesen szolgált kommunizmus eszméjét.
Ezzel kapcsolatban egyébként úgy gondolja, hogy jót cselekedett: ha ugyanis az amerikaiak és az angolok sikerrel járnak, több másik balkáni államban is ugyanígy jártak volna el (például Bulgáriában) – a Szovjetunió pedig érdekeltté vált volna, ennek minden súlyos következményével együtt. „Segítettem megakadályozni a harmadik világháború kitörését” – vallja az egykori kém.
Washingtoni tartózkodása alatt kapta a hírt, hogy társai, Brugess és Maclean visszautaztak Moszkvába, mert lebuktatták őket. A két kém ellen 1951-ben indult eljárás, de gond nélkül el tudták hagyni az országot. A gyanú Philbyre terelődött, de kevés bizonyíték állt rendelkezésre a komolyabb vádak megfogalmazásához. 1955-ben Philby
nyilvánosan is tagadta, hogy köze lenne a kommunistákhoz,
majd látványosan visszavonult az állami szolgálatból.
A hiátus azonban nem tartott sokáig: nem sokkal később már Bejrútba küldték, mint beépített újságírót. Ezen a bevetésen, Libanonba jött utána 1963-ban két MI6 ügynök, hogy közölje vele: elég bizonyítékuk van arra, hogy elítéljék kémkedésért.
Philby már korábban tudott arról, hogy lebukott, így állítólag önként vallomást tett az ügynöknek. Az oktatóvideóban azonban elmondja, hogy játszi könnyedséggel szökött meg a felügyeletével megbízott másik ügynöktől – ő ugyanis szeretett síelni, és a libanoni hegyekben éppen akkor esett tekintélyes mennyiségű hó. Az ügynök nem akarta kihagyni a lehetőséget, a KGB pedig kimenekítette a leleplezett kémet az országból.
Haláláig, 1988-ig a KGB tanácsadójaként dolgozott,és
soha nem ült börtönben azért a temérdek mennyiségű titkos információért, amit a szovjetek kezére adott.
Azt még ma sem tudni pontosan, hány tagja volt a Cambridge-i kémhálózatnak. Ez volt az egyik leghosszabb ideig és legsikeresebben működő, britek ellen dolgozó kémhálózat az egész világon. Feltételezett tagjai közül sokan az Egyesült Államokba emigráltak, és jó néhányan közreműködtek a CIA létrehozásában és működtetésében is. Bennük még Sztálin sem bízott meg soha többé – kettősügynöknek tartotta őket, és nem használta fel az általuk leadott információkat. Az igazságot az úgynevezett szovjet vakondokról valószínűleg soha, vagy csak az ehhez hasonló videók és dokumentumok segítségével tudjuk majd meg.