Öt kék cápát tépett szét egy vérengző medvefóka
![kék cápa](https://cdn.origo.hu/2023/12/NK-keJ5grbvWuiVso9-eGxINB91cT1gjHNi7aJBOWLI/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzUyNjE1MzRmMzE2NTRhZDY4YzRiNzM0NmIzMTdhZWZk.webp)
A Dél-Afrikai Köztársaság atlanti partvidéke többek között az itt élő dél-afrikai medvefókák (Arctocephalus pusillus pusillus) népes kolóniáiról híres. Az Antarktisz térségéből északra tartó Benguela-áramlat hideg víztömege lehűti Dél-Afrika atlanti-óceáni partvidékét,
a hűvös víz pedig ideális élőhelyet teremt a medvefókák számára.
A Fokföldi-félsziget térségében a téli hónapokban (a déli féltekén ez a június és augusztus közötti időszakot jelenti)
a felszíni vízhőmérséklet átlagosan 13-14 Celsius fok, ami nyáron sem emelkedik 22 fok fölé.
Az oxigénben és tápanyagban dús hűvös víznek köszönhetően a térségben igen gazdag a tengeri élővilág, ami miatt összetett a tengeri tápláléklánc is.
A fülesfókafélék családjába (Otariidae) tartozó dél-afrikai medvefókák a nagy testtömegük ellenére elsősorban nyílt vízi kistermetű rajhalakat, köztük hering és makrélaféléket, valamint ugyancsak kisebb lábasfejűeket, továbbá pelágikus (nyílttengeri) kalmárokat illetve rákokat zsákmányolnak.
Mindeddig nem volt ismert jelenség a tudomány számára, hogy a medvefókák a saját testhosszukkal azonos, vagy ahhoz közeli nagytestű állatokat támadnak meg, zsákmányolási céllal.
(A kifejlett hím dél-afrikai medvefókák testhossza elérheti a 2,3-2,5 méteres hosszúságot, a testtömegük pedig a 300 kilogrammot.)
A medvefókák a dél-afrikai vizekben fontos részei a táplálékpiramisnak,
így például az itt relatíve nagy számban előforduló nagy fehér cápák (Carcharodon carcharias) elsődleges prédaállatának számítnak.
Az, hogy a medvefókák számára közepes-nagytestű cápafajok is zsákmányul szolgálhatnak, csak most került a tudósok látókörébe.
Chris Fallows, a világhírű dél-afrikai természetfotós és cápakutató 1992 óta tanulmányozza a Fokföldi-félsziget keleti partján elterülő nagy Vals-öbölben (Fals Bay) rendszeresen felbukkanó fehércápák prédálási szokásait, amiről számos, a tudomány számára új felismeréseket is tartalmazó publikációja jelent meg.
Fallows, aki társtulajdonosa a ketreces merültetéseket valamint tengeri kaland és megfigyelő túrákat szervező Apex Shark Expeditions vállalkozásnak, igen alaposan ismeri a környékbeli medvefóka- kolóniákat, illetve a dél-afrikai medvefókák viselkedésbiológiáját, hiszen éves átlagban 200 napot tölt a tengeren, megfigyeléseket végezve.
Az elmúlt évtized ezzel kapcsolatos megfigyelési közül két extrém esetet, amikor medvefókák kék cápákra (Prionace glauca) vadásztak, az idén március derekán az African Journal of Marine Science szaklapban megjelent tanulmányban dolgozta fel a két nemzetközi szaktekintélynek számító tengerbiológussal, Dr. Neil Hammerschlag-gal, valamint Dr. H.P. Benoit-val együtt.
A fotókkal dokumentált esettanulmány elsősorban a 2012 decemberében a Cape Point-tól mintegy 20 tengeri mérföldre (hozzávetőleg 37 kilométerre) délnyugatra megfigyelt különleges eseményt dolgozza fel. Az eredeti cél a parttól távoli nyílttengeri térségben élő kékcápák illetve röviduszonyú makócápák (Isurus oxyrhincus) megfigyelése lett volna.
Fallows a víz alól fotózta a hajó mellett összegyűlt tíz kékcápát,
amelyek szisztematikusan támadták a vonuló szardíniák raját.
Ekkor bukkant fel egy fiatal hím dél-afrikai medvefóka a szardíniaraj illetve a cápák közelében. A kutató előzetes várakozásával szemben azonban a medvefóka nem a kollektív szardínia vadászatba „szállt be", hanem rátámadt egy vele közel azonos hosszúságú, 1,8 méter hosszú kék cápára.
A fóka feltépte a kékcápa hastájékát, és a zsigerekből lakmározott.
Ezután még további négy kék cápát vett üldözőbe, és minden esetben a hasi oldalon támadt rájuk.
Egy ehhez nagyon hasonló típusú vérengzésnek egyszer már korábban, 2004-ben szemtanúja volt Chris Fallows, de a tanulmányban feldolgozott jelenlegi esettől eltérően, akkor a medvefóka-támadásról készített felvételek rossz minőségűek lettek.
A szakértők konklúziója szerint a jól dokumentált támadás tudatos és célzott zsákmányolásnak minősíthető. A medvefóka ugyanis csak és kizárólag a kék cápák májából illetve zsigereiből lakmározott, a húsból, az izomzatából nem fogyasztott semmit.
A korábban, 2004-ben megfigyelt esemény alkalmával kettő kifejlett hím medvefóka cserkészett a kék cápák után. Az egyikük, miután megragadta a cápát, az orkákhoz hasonlóan párszor fellökte a magasba, és csak ezután tépte fel a kék cápa hasfalát, hogy kiharapja a májat.
Hugues Benoit, a kanadai Halászati és Óceánkutatási Intézet tengerbiológusa azután vette fel a kapcsolatot Chris Fallows-al, hogy felfigyelt Fallows interneten közzétett felvételeire.
Láttam ezeket a képeket - gyönyörű képeket -, és kapcsolatba léptem Chris-szel"
- mondja Benoit. "Nem voltam biztos benne, értette-e a látottak tudományos jelentőségét" –emlékezik vissza a kanadai tengerbiológus a dél-afrikai tengerkutatóval történt kapcsolatfelvételéről.
Neil Hammerschlag a Floridai Egyetem szaktudósa szerint egy teljesen új, és eddig nem ismert zsákmányolási attitűdről van szó. Hammerschlag hangsúlyozza, azt már korábban is tudtuk,
hogy a medvefókák időnként megdézsmálják a halászhálókba akadt és elpusztult cápák tetemét,
de az a tény, hogy velük közel azonos méretű eleven cápákat támadnának meg módszeresen, csak Chris Fallows megfigyelései alapján vált bizonyossá.
Ezt a fajta szelektív, „válogatós" táplálkozást a tengeri emlősök közül eddig csak a kardszárnyú delfineknél (Orcinus orca) sikerült megfigyelni.
Az orkák órákon át üldözik például a szürkebálnákat, hogy a borját védő nőstény kifárasztása után leválasszák a kicsinyét, amelyet csak és kizárólag a nyelve megszerzése miatt pusztítanak el.
De ezt a fajta szelektív zsákmányolási szokást a nagy fehér cápák ellen elkövetett orkatámadásoknál is sikerült megfigyelni,
ezeknél az eseteknél a kardszárnyú delfinek a megölt cápa májából lakmároztak.
A csak most publikált esettanulmány arra utal, hogy a ragadozó tengeri emlősök prédálási szokásai sokkal összetettebbek, mint ahogyan azt eddig feltételeztük.
(Források: Smihsonian Magazine, African Journal of Marine Science)