Csíksomlyó ötszáz éve a hithez való ragaszkodás győzelmi emlékünnepe
![csíksomlyó](https://cdn.origo.hu/2023/12/WAbNKMuohC1wgO7MV2PhsAXpsAlhhsP8otOctoRq0Fc/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2MyOTk3ZGUwNDE5MDQzOGJhZDZhMjBlM2NjZDY5Y2M5.webp)
„A csíki székely nép vallásos buzgóságának központja Csíksomlyó, hol már 1208-ban szerzetes ház állott fenn. A vallásos kegyelet kiváltó tárgya a Szent Ferenc-rendiek templomában lévő Mária-szobor, mely a török-tatár dúlások és ezer veszélyek között is csodálatosan megtartva, máig is csodákkal ékeskedik."
(Részlet Bándi Vazul: A csíksomlyói pünkösdi búcsú és más alkalmi búcsú ájtatosságai könyvéből)
A csíksomlyói pünkösdi búcsú Erdélyben a régi és nagy ünnepek közé tartozik. A tradicionális Mária-kegyhelyen a ferencrendiek vezetésével az ünnepnek évszázados hagyománya alakult ki, ami a történelmi körülmények állandó változása között is megtartotta viszonylagos állandóságát.
Emiatt a búcsú számos olyan történeti vonatkozással rendelkezik, amelyet a hézagos történelmi források segítségével nehéz kitölteni. Tény azonban, hogy a székelyek középkori eredetű, fogadalmi zarándoklata
ma az összmagyarság egyik legjelentősebb keresztény eseménye, ami miatt több százezren látogatnak minden év pünkösdjén Csíksomlyóra.
A pünkösdi búcsú olyan monumentális, több napon át tartó, rituális közösségi esemény, amely generációk közös vallási élményének helyszíne.
Csíksomlyó jellege és jelentősége magyar viszonylatban mindenképpen kiemelkedő
– írja Mohay Tamás néprajzkutató „A csíksomlyói pünkösdi búcsújárás" című könyvében, amely több szempont szerint foglalja össze a búcsújáróhely történetét, egyben feldolgozza és kritikailag értékeli a vonatkozó forrásokat.
A kutató szerint a csíksomlyói búcsújárás egyediségét több történelmi körülmény adja: „hatodfélszáz éves, megszakítatlanul fennálló ferences kolostora; azzá teszi az egyik legrégibb, magyar kegyhelynek szóló pápai búcsúkiváltság 1444-ből, csaknem ötszáz éves, kiemelkedő vallási és művészi értékű Mária-szobra, nemkülönben a ferencesek által alapított, fenntartott intézmények és kezdeményezések sora, mint az iskola, a színjátszás, a könyvtár, a vallásos társulatok, a nyomda, a könyvek, kiadványok sokasága".
A források szerint Csíksomlyót már a középkorban is Mária-kegyhelyként tartották számon. A tekintélyesen magas Nagy-Somlyó hegyen 1442-ben emelték a ferences kolostort, egyrészt, hogy a szerzetesek biztosítsák Székelyföld lelkipásztori ellátását, másrészt pedig, hogy a moldvai misszió kiinduló állomása legyen.
Az első templom építését az alapítást követő években kezdték el, és 1448-ra már készen állhatott.
Ennek az épülő templomnak adott az egyházi rendiség ellen fellépő IV. Jenő pápa búcsúkiváltságot. Az 1444. január 27-én kelt pápai bullában azt is megfogalmazta, hogy „Csíksomlyóra nem szűnik meg összefolyni és összeseregleni a nép". A kegyhely akkori búcsús ünnepe Sarlós Boldogasszony napján, azaz július 2-án volt, ám az ünnep valamikor a 16. századi vallási viszályok idején átkerült pünkösd szombatjára.
Habsburg Ferdinánd 1551-ben kezdődő erdélyi uralma hamar kiábrándította a magyarokat és a székelyeket,
mert igyekezett kicserélni a teljes erdélyi állami adminisztrációt, és lassan kiszorította a magyarokat minden funkcióból. A székelyek a végletekig ragaszkodtak ősi jogszokásaikhoz, törvényeikhez, adómentességükhöz és szabadságjogaikhoz, amelyeket Ferdinánd uralmáig az összes magyar király elismert. A nyomásnak engedő I. Ferdinánd 1554. április 26-án kiadta azt az oklevelet, amellyel megerősítette a székelyek korábban több magyar király által is elismert szabadságjogait.
A továbbra is elégedetlen székelyek két évvel később visszahívták a korában lemondásra kényszerített II. János (János Zsigmond) magyar királyt,
akit az Oszmán Birodalom, valamint Franciaország és Lengyelország is támogatott. Akkor ez tűnt számukra a legjobb lépésnek..
János Zsigmond az 1560-as években bevezette a székelyek adózási kötelezettségét, ami miatt 1562-ben felkelés tört ki. A lázadást a fejedelem hadai véresen leverték, a székelyeket pedig a fejedelem jobbágyaivá tették.
Az adóösszeírások és az adóbeszedések állandó konfliktusokkal jártak együtt.
Éppen az 1567-es évre esett egy székelyföldi adóösszeírás ideje: az első, amely a teljes székelyföldi területet településenként és portánként összeírta. 1566-1568 táján viszont már az erdélyi vallási feszültségek is elérték a tetőpontjukat.
A helyi emlékezetben ezek a megpróbáltatások könnyen vallási ellentétek formáját ölthették, amely a fejedelem nevéhez kapcsolja a vallási türelem törvénybe iktatását
– mutatott rá Mohay Tamás. – Az unitárius fejedelemnek és közvetlen környezetének hatására ez idő tájt katolicizmusellenes országgyűlési határozatok is születtek, például 1566 végén, amelyek ezért természetszerűen vallási feszültségekhez vezettek.
Mohay Tamás rámutat, nem véletlen, hogy a csíksomlyói búcsúval kapcsolatos történetek közül a hargitai csatáról szóló elbeszélés az egyik legismertebb. Eszerint az ünnep – vagyis a pünkösdszombati búcsújárás eredete – 1567-re nyúlik vissza, amikor János Zsigmond erdélyi fejedelem fegyveres erővel próbálta a csíki székelyeket unitárius hitre téríteni.
A legenda szerint végül a székelyek győzedelmeskedtek, az ütközet ideje alatt pedig a gyerekek és öregek a kegytemplomnál imádkoztak, majd a győzelmet a Mária-szobor előtt köszönték meg.
Ennek lett az emlékünnepe pünkösd szombatján a búcsújárás Somlyóra. A legfrissebb kutatások mindezt azonban kétségbe vonják.
A csíksomlyói pünkösdi búcsú eredetmítosza csak a 18. század végén bukkan fel a rendelkezésre álló forrásokban. A hargitai, vagy más néven nagyerdei csatáról először 1780-ban esik említés, Cserey Farkas „Geographia Mariana Regni Hungarae" című munkájában, ám a történet valódisága korabeli forrásokkal nem bizonyítható, és a modern történettudomány az említett kézirat létezését is kétségbe vonja.
Az ismert történeti tények egyelőre nem támasztják alá ezt a történetet: senkinek sem sikerült eddig olyan forrást találnia, amely János Zsigmond ellen 1567-ben győztes katolikus csíki székelyekről szólna
– hangsúlyozza Mohay Tamás a könyvében. – Továbbá nem ismertek olyan szövegek, amelyek az 1567 és az 1777/1780 közötti kétszáz évben akár csak utalásszerűen megemlítenének hasonlót a csíksomlyói búcsúval kapcsolatban.
A csata első publikált leírása csak Jordánszky Elek 1836-ban megjelent könyvében bukkan fel, és ezen keresztül vált a történet közismertté.
Miután János Zsigmond uralkodása meglehetősen jól ismert, és különösen az 1562. évi székely fölkelés kapcsán sokféle történeti feldolgozás is született, aligha képzelhető el, hogy akár a megtorlás, akár más együtt járó esemény kapcsán ne maradt volna forrás róla
– emelte ki Mohay Tamás.
Tánczos Vilmos erdélyi magyar néprajzkutató szerint azonban, ha a hargitai csata léte korabeli forrásokkal nem is bizonyítható, azt semmiképpen sem lehet figyelmen kívül hagyni, hogy
„abban az időben a feszült vallási és társadalmi helyzet (például adóbehajtások) lehetővé tett egy összeütközést a katolikus székelység és a városi polgárság támogatását élvező antitrinitárius fejedelem között".
A pünkösdi búcsú az eredetmítoszától függetlenül a világ magyarságának egyik legnagyobb, a közös hithez való ragaszkodás győzelmi emlékünnepe.