Rejtélyes lelet a viking harcos bal oldalán elhelyezett kard
![viking kard](https://cdn.origo.hu/2023/12/42l_LNkwQFyITu8Fz3-Khn-3HUA3S5J4Cj_tOdTqAb8/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzU0MzJmMDk2NTU0NTRkMDJhMTA1M2M1ZDk2MGMwZjJi.webp)
A nehéz fegyver egy déli harcoshoz tarthatott, ami igen szokatlan leletnek számít.
A balkezes harcosok általában a jobb csípőjénél viselték a kardjukat, ezért annyira meglepő, hogy a körülbelül egyméteres eszközt a „tüköroldalán" temették el
– mondta Raymond Sauvage, az ásatás projektvezetője és a Norvég Tudományos és Műszaki Egyetem (NTNU) Egyetemi Múzeum régésze a LiveScience tudományos online oldalnak. – A viking sírokban található kardokat általában a jobb oldalon helyezik el.
Hozzátette: a mindennapok során egy jobbkezes harcos viszont a bal oldalán rögzíti a kardját, hogy azt jobb kézzel ki tudja húzni, amikor arra szükség van. Ez az ellentmondás, vagyis az, hogy a vikingek a test ellenkező oldalára temették a kardjaikat, mint ahonnan a fegyvereket általában viselték, arra a gondolatra vezette a régészeket, hogy
a vikingek hittek a halál utáni életben, vagyis abban, hogy az alvilág a „felső világ tükre". Ez emiatt rendkívül fontos szerepet kapott a halotti rítusok során.
A „túlvilágbeli tükrös hittel" kapcsolatos elképzelés több hiedelemben és vallásban létezik, időben és térben egyaránt.
A régészek a temetkezési halmokat és kapcsolódó viking sírokat a közép-norvégiai Vinjeøra falu közelében találták. A munkálatokat a helyszínen az E39-es autópálya bővítésének előkészítéseként végzik. Eddig körülbelül 10 sírdombra és 20 sírra bukkantak: ezek a Krisztus utáni 9. és 10. századból származó, egykori viking gazdaságban találhatók.
Az új feltárás során több tárgyi emléket is felfedeztek: egy lándzsát, baltát és egy nehézfémből készült pajzsfedelet, valamint egy feltehetően női temetéshez kapcsolódó ovális brosst, ollót és gyöngyöket.
Még nem ismerjük az elhunytak pontos kapcsolatát és a temetés időrendjét, de a három eltemetett személy valószínűleg kapcsolatban állt egymással
– magyarázta Raymond Sauvage. – A skandináv társadalomban az ősök imádata fontos része volt a vikingek mindennapi életének, és úgy gondoljuk, hogy ez tükröződhet a sírok évszázadok során történő újrafelhasználásának és egymáshoz szoros elhelyezésének a módjában. Egy temetés jó alkalom lehetett arra, hogy az elhunyt csatlakozzon az ősszellemek közösségéhez
Hangsúlyozta: a viking időkben és a kora középkorban a legtöbb harcos szabad ember volt, akik saját gazdasággal rendelkeztek.
A törvényi követelmények szerint a gazdáknak fegyvereket, baltát, pajzsot, lándzsát és kardot kellett beszerezniük.
A hamvasztott maradványok vizsgálata még folyamatban van, de remélhetőleg feltárja az egyén életkorát, nemét és a lehetséges betegségeinek a fizikai jeleit.