A fogságban szaporodó madarak megváltoztathatják szárnyaik alakját
![narancshasú fűpapagáj](https://cdn.origo.hu/2023/12/kvsBLd7-IOjSBrZLSDLHiiemXqLrwt-kJBE3jj8paU8/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzY4ZjVlNjMwZTgxODRlZjA5M2QwZjQ0NWRmNzI1NTBk.webp)
A kritikusan veszélyeztetett narancshasú fűpapagájok (Neophema chrysogaster) tanulmányozása során kiderült, hogy a fogságban tenyésztett madaraknál megváltozott a szárny alakja, amivel
a madarak túlélési aránya 2,7-szer alacsonyabbnak bizonyult, mint azoknál, amelyek az „ideális, vad típusú" szárnyakkal születettek.
A vadon élő narancshasú fűpapagájok összpopulációja korábban mindössze 17 egyedre esett vissza, de számukat megerősítették a fogságban tenyésztési és szabadon engedési erőfeszítések során Tasmániában és Viktóriában. A madár ugyanis Tasmániában költ, és télre Ausztrália szárazföldi déli partvidékére vándorol.
Természetes eltérések mutatkoznak a szárnyak tollhosszában mind a vadon élő, mind a fogságban tenyésztett narancshasú papagájoknál
– mutatott rá Dr. Dejan Stojanovic, az Ausztrál Nemzeti Egyetem munkatársa, a tanulmány szerzője a The Guardian online portálnak. – Ha végignézzük a szárnyakon lévő összes toll hosszát, jelentős különbséget láthatunk a fogságban tartott madarak és a vadon élő társaik szárnyai tollainak hossza között.
Stojanovic már korábban kimutatta, hogy a fogságban tenyésztett narancshasú fűpapagájoknak általában
kevésbé hegyesek és rövidebbek a szárnyaik, mint a vadon élő egyedeknek.
Ahogy rámutatott, a fogságban sokféle eltérést tapasztalhatunk, a „tökéletes típustól a nagyon szuboptimálisig".
Az Ecology Letters tudományos folyóiratban publikált tanulmány szerint azoknál a fogságban tenyésztett madaraknál, amelyek szárnyai leginkább hasonlítottak az „ideális szárnyakhoz", az elsődleges repülési tollként ismert toll egyetlen milliméterrel hosszabb volt. Ezek az állatok ráadásul nagyobb valószínűséggel maradtak életben.
A narancssárgahasú fűpapagájoknál szó szerit egy milliméteres különbség van egyetlen toll hosszában
– mondta Stojanovic. – Nagyon könnyű nem észlelni, de ennek jelentős következményei vannak.
Hozzátette: kevés más helyreállítási projekt rendelkezik olyan méretekkel és erőforrásokkal, mint a narancshasú fűpapagájokra irányuló. Ezek a változások azonban már megjelentek a madaraknál és egészen mostanáig észrevétlenül is maradtak.
Az új eredmények emellett azt is mutatják, hogy az eddig fel nem fedezett változások hatással voltak a túlélésre, ami viszont kulcsfontosságú sikermérő a vadon élő populáció számára.
A szakember 16 másik madár szárnyait is elemezte, és négy másik fajnál – a hullámos papagájoknál (Melopsittacus undulatus), az ékes fűpapagájoknál (Neophema pulchella), a rózsáshasú papagájoknál (Neopsephotus bourkii) és a Gould-amandináknál (Erythrura gouldiae) is talált bizonyítékot a fogságban tartott szárnyak megváltozott alakjára.
Úgy véli, mindez egyértelműen azt mutatja, hogy a jelenség sokkal szélesebb körben elterjedt, mint azt eddig a tudomány vélte
és valójában egy mintázatot tükrözhet. A kutatás következő fázisa annak megértése, hogy valójában mi is vezetett pontosan ezekhez a változásokhoz.