Mészárlásba torkollott a francia uralom Flandriában
![Brugge Bruges](https://cdn.origo.hu/2024/08/RK-WQM_11JNmWVKfe2XEyiWEv1Ym1EIln2nRaeuNWgY/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50Lzc4ZTc0ZDMxOGZlZTRlNDQ5N2M5NDczNmI0NjVjNjIz.webp)
Brugge a 12–13. században szoros kapcsolatokat ápolt az angol és skót gyapjútermelőkel. A város a szövőipar egyik legjelentősebb központja volt, folyamatosan fejlődött, lakossága pedig ennek köszönhetően jólétben élt. A 13. század végén Guy de Dampierre flamand herceg – aki IV. Szép Fülöp francia király hűbérese volt – azon munkálkodott, hogy Flandriát önálló állammá tegye, ezért 1297-ben semmisnek nyilvánította hűbéri esküjét. Így a francia uralkodó sereget küldött Flandria elfoglalására, és 1300-ban Jacques de Châtillon de Saint-Polt nevezte ki helytartónak.
Francia megszállás
A franciák a tehetős polgárokból és városi tisztségviselőkből álló Leliaardok támogatását élvezhették, de a textiliparban tevékenykedő kisiparosok, a művészek és a szegényebb polgárokat egybefogó Liebaardsok ellenük voltak. A franciapártiak elfogták utóbbiak vezetőjét, Pieter de Conick szövőmestert, mire a Liebaardsok fellázadtak, és minden franciát és őket támogatót elűztek a városból.
Jacques de Châtillon természetesen nem engedhette, hogy a francia érdekek sérüljenek, és serege élén a lázadó Brugge elfoglalására indult. A védők nem voltak felkészülve egy esetleges harcra, ezért feladták a várost, a helytartó pedig eltörölte az angol gyapjú importjára vonatkozó vámmentességet.
A franciák ezután biztosnak vélték pozíciójukat és kivonultak, ám de Conick 1301 végén visszatért. Ennek hatására Gentben lázadás tört ki, ezért de Châtillon ismét útra kelt Flandriába. A Brugge ellen vonuló 800 francia katona – ebből nagyjából 120 lovag – május 17-én érkezett a város falai alá.
Bár a felkelők eleinte kitartottak elhatározásuk mellett, a támadók látványára a közhangulat a Liebaardsok ellen fordult, és az ellenséget támogató Leliaardok átvették a hatalmat. Ezután mintegy 1000 lázadót száműztek, akik a közeli Damme-ba menekültek.
Véres megtorlás
De Châtillon még a diadal éjszakáján vacsorát adott a városi tanácsnak és főtisztjeinek. Míg a mulatság zajlott, néhány polgár Damme-ba szökött, hogy Pietert informálják a helyzetről. Május 18-a hajnalán a lázadók De Coninck és Breidel vezetésével visszatértek. A sereg két részre oszlott: az egyik fele a szövőmester vezetésével a főtérre ment, míg a másik csoport a franciák szállása felé tartott. Ott „Flandria oroszlánja!” (Leeuw van Vlaanderen!) kiáltásokkal támadtak a rájuk és helyi szövetségeseikre.
A mészárlás áldozatainak pontos száma nem ismert, valószínűleg több száz fő is lehetett. Mintegy 90 francia lovag fogságba esett, és vezérük is csak nagy nehézségek árán tudott elmenekülni a városból.
A vérengzést követően fegyverkezés indult a flamand városokban. Az ellenállók leverésére II. Robert d’Artois grófot küldték, akire a lázadók serege az aranysarkantyús csatában (1302. július 11.) súlyos vereséget mért. A francia veszteség itt mintegy 1000 lovag, több mint 70 főnemes, valamint maga a fővezér, d’Artois gróf volt. Az ütközet eredményének ellenére a felkelést végül sikerült leverni, de annak vezetői köré ezután hősi kultusz épült ki minden flamand városban.
További történelmi témájú cikkeket a Múlt-kor történelmi magazin weboldalán olvashatnak.