Szex, idegösszeomlás és gyilkosságok – híres filmek elviselhetetlen kánikulákról
![](https://cdn.origo.hu/2023/12/gkYSOCin8IrHYlToJ05rwivKQuArb1gQ7anJBp47St8/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzViNzI0ODg5OWNlMzRiMGI4ZjUzZGZhMGZmMmM3NWM5.webp)
A nap, amikor a Föld lángra lobbant (1961)
A Val Guest rendezte katasztrófafilm a létező legszélsőségesebb módon ábrázolja a minden földi életet elpusztító hőhullámot. Az A nap, amikor a Föld lángra lobbant elején magányos férfi sétál London kihalt, forróságtól gőzölgő, porlepte utcáin: az ő hónapokkal korábbi emlékeiből bontakozik ki az egész bolygót érintő atomkatasztrófa története. Újságíróként dolgozott, amikor furcsa meteorológiai események vették kezdetét, nyomozásának eredményeként jön rá, hogy az amerikai és a szovjet haderő véletlenül ugyan, de egyszerre, egy időben folytatott óriási erejű atomkísérleteket, a párhuzamos atomrobbantások pedig 1 fokkal megváltoztatták a Föld forgástengelyét, amely hatással volt az éghajlati zónákra is – lényegében olyan, gyors ütemű globális felmelegedést okozva, amely veszélybe sodorta a földi életet, benne az emberi civilizációval.
Val Guest filmje tehát a harmadik világháborúra való felkészülés követleztében kialakult globális ökológiai katasztrófa gondolatával játsszik el – kiindulópontja az 1950-es és 1960-as évek atompánikja, ugyanakkor megelőlegezi a 21. századi klímapánikot is, és rendkívül reálisan ábrázol egy olyan válsághelyzetet, amelyben a kormányok kénytelenek elrendelni a városok evakuálását és a víz-, valamint egyéb készletek szabályozását. Ráadásul Guest nyitva hagyja a film befejezését, mert bár logikusnak tűnik, hogy ha az atomrobbantások billentették ki a Földet, akkor hasonló módon lehet visszatéríteni eredeti pályájára, de nem csak ennek sikerét, hanem a sugárzás következményeit illetően is homályban tartja a zárlat a nézőt: az utolsó jelenetben az újság nyomdájában két címlap is készül, az egyik arra az esetre, ha a Föld megmenekül, a másik pedig arra az esetre, ha már csak napjai vannak hátra.
Forró éjszakában (1967)
Norman Jewison 5 Oscar-díjjal (köztük a legjobb film) kitüntetett, indulatoktól és előítéletektől fűtött, nyári hőségben játszódó krimijében egy philadelphiai fekete nyomozó (Sidney Poitier) azt a feladatot kapja, hogy segítsen felderíteni egy gyilkossági ügyet a Mississippi állambeli Sparta városában, ahol hemzsegnek az afroameriaiakkal szemben előítéletes emberek, élükön a rendőrfőnök Bill Gillespie-vel (Rod Steiger).
A több szempontból is csavarokat tartogató történet, benne a legjobb férfi főszereplő Oscar-díját elnyert Steiger és Poitier kettősének feszültségtől izzó alakításaival részben azzal írt filmtörténetet, hogy ez volt az első film, amelyben egy afroamerikai férfi pofon ütött egy fehér férfit (a jelenet nem is szerepelt a forgatókönyv alapjául szolgáló regényben).
Kánikulai délután (1975)
A legjobb eredeti forgatókönyv díjával kitüntetett, Sidney Lumet rendezésében készült bűnügyi dráma megtörténet eset alapján készült: 1972. augusztus 22-én John Wojtowicz és Salvatore Naturile megpróbáltak kirabolni egy New York-i bankot, hogy törleszteni tudják a tartozásukat a maffiának, valamint azért, hogy Wojtowicz fedezni tudja a szeretője nővé operálásának költségeit.
Az egyetlen fülledt nyári nap eseményeit sűrítő Kánikulai délután feszült túsztörténet és mesteri karaktertanulmányokra építő mélylélektani dráma keveréke, amelyben Al Pacino és John Cazale valósággal brillíroznak a két, a média által felkarolt, a polgári elégedetlenség hőseként ábrázolt bankrabló szerepében, de legalább ennyire izgalmas Chris Sarandon jelenléte az operáció előtt álló transzszexuális "feleségként".
Lapozzon, cikkünk a következő oldalon folytatódik!