Nehezen válhat a kínai középosztály a világgazdaság motorjává
![pandemic virus Horizontal](https://cdn.origo.hu/2023/12/XvMOU-2z2iT8gI6yw0mx7H6ymRmA2TjKz7oQXI5Y-2Q/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzI1Njc0Yjk5NDZmNTQ3MmZiZGI3YmFlNzQ1YzVhMTBk.webp)
A kínai vezetés gyakran emlegeti világgazdasági léptékű motorként a kínai fogyasztókat, és egyesek szerint a jelenlegi recessziós időszakból is a kínai középosztály húzhatja ki (részben legalábbis) a globális gazdaságot. Ám az új statisztikai adatok arra utalnak, hogy a kínai fogyasztók egyelőre még nem fogják lekörözni gazdagabb nyugati tárasaik gazdasági erejét – írja az Asia Times.
A nemrég tartott kínai nemzetközi importexpón a kínai elnök azt közölte, hogy az ország növekvő középosztálya nem kevesebb, mint 22 ezer milliárd dollárnyi importterméket vásárol majd a következő évtizedben.
Ez pedig egybe is esik a jelenlegi kínai vezetés gazdasági céljával, ami szerint a jövőben Kína jelentős részben támaszkodna a hazai fogyasztásra, különösen az importtermékek területén. Ez egyébként reális is lehet, ha a kínai jüan felértékelődik az amerikai dollárral szemben – ebben az esetben ugyanis az importtermékek ára csökken.
Mindeközben a kínai statisztikai hivatal számításai szerint Kínában jelenleg 400 millió középosztálybeli fogyasztó van. Az idei első három negyedévben pedig a legnagyobb városokban tapasztalt jövedelememelkedés „magas egyszámjegyű" volt 2019 azonos időszakához képest – derül ki a hivatalos adatokból.
Sanghajban például az idei első kilenc hónapban egy dolgozó átlagosan 54.125 jüant (8236 dollár, kb. 2,5 millió forint) keresett, ami 5 százalékos növekedés volt 2019-hez képest.
A statisztikai hivatal szerint a pekingi átlagjövedelem az első kilenc hónapban ennél valamivel kevesebb, 51.772 jüan volt.
Ennél is optimistább képet festett a kínai középosztály állapotáról a legnagyobb kínai munkaerő-piaci tanácsadócég, a Zhilian. A vállalat számításai szerint egy pekingi középosztálybeli dolgozó átlagosan havi 11.623 jüant (kb. 527 ezer forint) vihetett haza idén június és szeptember között. Ez mindenkori csúcs volt a cég által készített felmérés történetében. Sanghajban a középosztálybeli átlagfizetés havi 11.226 jüan volt a felmérés szerint.
Mindez világosan utal arra, hogy – főleg a nagyvárosokban – egyre nagyobb számú, egyre nagyobb vásárlóerővel bíró középosztálybeli kínai él.
A képet azonban árnyalja, hogy a kínai statisztikai hivatal a harmadik negyedévtől bevezetett (magyarázat nélkül) egy új számítási módszert.
A hivatal ugyanis elkezdte a medián havi jövedelem alapján számolni a kínai vásárlóerőt.
Statisztikailag a medián és az átlag között nagyon fontos különbség van, különösen akkor, ha egy csoport vagyoni vagy jövedelmi helyzetét akarjuk mérni. Az átlag ugyanis a számtani közép, aminek komoly hiányossága, hogy a jelentős jövedelmi vagy vagyoni egyenlőtlenség durván eltorzíthatja az összesített adatot.
Ha ugyanis a vizsgált csoportban például nagyon kevesen nagyon sokat keresnek, akkor egy relatíve magas átlag jön ki, azonban ez egyáltalán nem jelenti azt, hogy az „átlagember" ennyit keresne.
A medián ezzel szemben egy adatsor középértéke, vagyis ebben az esetben sokkal pontosabban mutatja meg, mennyit keresnek a jövedelmi skála közepén állók.
A kínai statisztikai hivatal tehát kiadta a medián jövedelmi adatokat olyan nagyvárosokban, mint Peking, Sanghaj vagy Sencsen, és ezekből az derül ki, hogy a számok sokkal alacsonyabbak a korábban vártnál. Az idei első kilenc hónapban a medián havi jövedelem Pekingben 6906 jüan (kb. 313 ezer forint), Sanghajban 6378 jüan, Sencsenben pedig 5199 jüan (kb. 235 ezer forint) volt.
A hivatal a teljes dolgozó lakosságra vetítve is összesítette az adatokat. Ebből az látszik, hogy az idei első három negyedévben a medián jövedelem havi 2279 jüan (kb. 103 ezer forint) volt, ami 15 százalékkal marad el a korábban bejelentett, egy főre jutó átlagjövedelemtől.
Ez a szám már sokkal közelebb áll ahhoz a jelenséghez, amelyről – sokak meglepetésére – maga a kínai miniszterelnök, Li Ko-csiang számolt be egy májusi konferencián.
A miniszterelnök akkor kiemelte, az ország lakosságának majdnem fele, azaz 600 millió ember él havi maximum 1000 jüanból (kb. 45 ezer forint).
Összevetésképpen - ezt maga a miniszterelnök húzta alá -, ennyi pénzből egy nagyobb kínai városban még lakást bérelni sem lehet.
Mindez tehát igencsak módosíthatja az össz-képet a kínai középosztály vásárlóerejével kapcsolatban, különösen akkor, ha a nyugati középosztállyal vetjük össze az anyagi helyzetüket. A legutóbbi hivatalos adatok ugyanis arra utalnak, hogy ha valaki egy kínai nagyvárosban havi 5000 jüant (kb. 226 ezer forint) keres, akkor már sokkal jobban él, mint a városban dolgozók nagy többsége.
További adalékokt jelentenek mindehhez a China Merchants Bank adatai. A pénzintézetet ugyanis tipikusan a „gazdag kínaiak" bankjaként tartják számon.
Ezzel együtt a bank 144 millió betétesének mindössze 1,8 százaléka rendelkezik legalább 500.000 jüanos (kb. 22,5 millió forint) betéttel.
A jelentős vagyoni különbségek magyarázzák azt is, miért nyomott még mindig az összesített kínai fogyasztás. A kínai fogyasztói aktivitás ugyanis erőteljesen koncentrálódik a nagyvárosokra, ahol viszont az idei évben jelentősen visszaestek a lakossági kiadások. Sanghajban például az idei első három negyedévben 4,6 százalékkal csökkent a teljes kiskereskedelmi értékesítés a megelőző év azonos időszakához képest.