Varjak szállták meg Siófokot
![varjú](https://cdn.origo.hu/2023/12/fUYDIWaYJBpz7WPlWEl25CJDVSvD001CeXIZO7dG8Gc/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2Q4ZWQ1M2M1MWRlYzQ4MzI5ODMwMDg1YTQ1ZDJkOWY4.webp)
„Hogy hívják?” „Engem?” „Nem magát, a varjút.” „Hát én azt honnan tudhatnám?” „Az általános iskolai biológia-tankönyvből: vetési varjú, érti? Vetési! Mit keresnek ezek itt, a városban?” „Hááát… ööő…” „Na látja, idejönnek, mint maguk, ellenben semmi fogalmuk nincsen a békés együttélésről” – mondja a drága melegítőt és frissen nyírt bajszot viselő hobbitelkes Siófokon. A városban, amit megszálltak a varjak, legalábbis a helyiek szerint.
A helyzet komolynak tűnik, mert már tavaly is arról írt a sajtó – mi is –, hogy a város harcra kelne a vetési varjak ellen, mert:
„Siófok bizonyos területei évek óta károgástól hangosak a fákon fészkelő vetési varjak miatt, amelyek egyéb bosszúságokat is okoznak. A közelmúltban egy kismama panaszkodott arra, hogy miközben sétáltatta gyermekét, a babakocsiba piszkított egy varjú. A hasonló esetek mindennaposak, hiszen előfordul, hogy a sétálók fejére esik az állati ürülék.”
Ezt még a régi polgármester, Balázs Árpád mondta, de jött az új, Lengyel Róbert, aki nem engedte el a témát: a napokban arról írt facebookos bejegyzésében, hogy az elmúlt időszakban számosan keresték meg azzal, hogy a városban fészkelő varjak százai keserítik meg az életüket.
Hullatnak, szemetelnek, hangoskodnak, a környező kiskertek vetéseit dézsmálják, és a kisebb madarak fészkeit is kifosztják.
Lengyel Róbert az illetékes minisztériumhoz fordult azzal, hogy engedélyezzék az állomány gyérítését. A tárca hosszú hetek után hozta meg a döntést, miszerint nem járulnak hozzá a ritkításhoz, mert: „A már amúgy is megfogyatkozott számú állat- és növényfajok esetében a gyérítés sem hazai, sem nemzetközi EU-s természetvédelmi normákkal nem lenne összeegyeztethető.” Véleményük szerint a Siófokon fészkelő varjak közegészséget veszélyeztetése nem hasonlítható a kóbor macskák vagy a galambok által előidézett veszélyhez.
Volt olyan vendéglátós, aki arról panaszkodott, hogy a varjak a vendégek asztalaira szórják a gallyakat, néha oda is piszkítanak. Nekik azt tanácsolja a minisztérium, hogy védekezzenek védőernyővel, hálóval.
Ha csak egy tűnődő sétára alapozunk, akkor a várost nem dúlták szét a varjak. Károgást sokfelé hallunk, de ez ugye nem csak Siófokra, és nem csak a madarakra jellemző.
Tollak hevernek mindenfelé, kicsit olyan a terep, mintha Rebbenő Varjú indián törzsfőnök elvesztette volna a fejdíszét, amit rókák összetéptek, aztán szétszórta a szél.
A fejdísz nagy lehetett, jut a tollakból szép számmal a part menti utcákra. Ürülék is akad bőven, de azt is meg kell állapítanunk, hogy a kutyák errefelé sem takarítanak maguk után.
Az itteni közterületesek leginkább arra panaszkodnak, hogy a varjak mindenfélét kilopnak a kukákból, és disznóólat hagynak maguk után. Vonatkozik ez a gallyakra is, azokat is szétszórják. Meg mindent, legyen az használt pelenka vagy nyúlláb. Elviselhetetlen zaj nincs, de erre meg azt mondja az egyik helyi kerttulajdonos, hogy ha nekem is ott lenne nyaralóm, megtudnám, milyen az egész napos rikácsolás.
Nem mesélek neki hajdani szomszédomról, Kromparszky néniről, pedig ha elmondanék néhány sztorit, a dolog erőteljesen döntetlenbe hajlana. A kertet egyébként szintén szemeteléssel dúlják szét a varjak, a rotációs kapát még egyik sem kötötte el.
A vendéglősök ennél kicsit szigorúbban, de nem egységesen látják a helyzetet. Az egyik szerint
a varjak beszemtelenkednek a teraszokra, lopnak a kukákból, zavarják a vendégeket.
Másfelől pedig ha valaki ernyőt állít a teraszok fölé, akkor rátelepszenek a vászonra, és ott bandáznak, ami persze tenyérnyi madárürülékekkel is jár.
Egy másik kocsmáros úgy tapasztalta, hogy ha vendégek ülnek a teraszon, akkor a madarak nem szemtelenkednek oda, csak ha nincs ott ember. Akkor viszont olyan pimaszok, mint egy részeg banda, amelyik kapásból fogdosni kezdi a pincérnőket és üvegből issza a viszkit. Egy harmadik ital- és lángoskimérés tulajdonosa pedig úgy véli, ne keltsük Siófok rossz hírét, van nekik elég bajuk. Például az, hogy nincs a közelben várrom, kastély, a város kizárólag a vendéglátásra alapozhat, ezért fontos a tiszta sétány meg a jó hírnév.
Vannak, akik a problémát a maguk módján oldják meg. A fészkelési időszakban tilos volt a fák lombkoronáját megritkítani, de azóta – vagy előtte – többen is nagyon profi munkát végeztek: a csonkok közt még egy veréb sem tudna tanyát ütni.
A vetési varjak 93 százalékát kiirtották (méreggel, a fészkek és a madarak kilövésével) az elmúlt 20-30 évben, ezért 2001 óta védett faj.
A többi közt éppen a mészárlás miatt költöztek be a városokba – mondta el az Origónak Orbán Zoltán, a Magyar Madártani Egyesület szóvivője.
A varjak rendkívül okos állatok, az intelligenciájuk a három-öt éves gyerekek szintjén van.
Ezért aztán nehéz kifogni rajtuk. A szóvivő szerint "az, hogy a madarakat meg kéne ritkítani, körülbelül annyit ér, mintha egy tehénszart lapáttal ütnénk. Mit gondolnak, ha ritkul az állomány, akkor a környező területekről nem jön be a többi madár? Nem népesül be hamar varjakkal a terület?" Orbán Zoltán válasza határozott igen.
Mint mondta, léteznek olyan kutatások, amelyek azzal foglalkoznak, hogyan lehetne kicsalogatni a varjakat a külső területekre, például a kutatók fészekrakó anyagokat raknak ki a madaraknak, de a vizsgálatok nem zárultak le, az eredmények még váratnak magukra. Mindenesetre ezeket az állatokat nem lehet kereplőkkel, villogókkal elriasztani.
Átlátnak a szitán, ki lehet próbálni, a puskát utánzó mozdulatnak is csak egyszer dőlnek be.
Ilyenkor jönnek a káromkodó tűzoltók, akik ha tudják, leveretik slaggal a fészkeket, amiket a varjak két hét múlva újraépítenek. "Ez a megoldás ahhoz hasonlít, mint amikor valakit megijesztünk azzal, hogy rákiáltunk: huss! Először megijed, de ha a husst ráírjuk egy papírra, és kitesszük az ablakba, akkor az nem biztos, hogy elriasztja a betörőket" – véli Orbán Zoltán.
A varjak sok élelmet találnak a városokban. Kilopják például a száraz kenyeret a kukákból, ezt így nem tudnák megenni, ezért beáztatják a pocsolyákban, és úgy fogyasztják el. Mert okosak. A szóvivő szerint
nincs mit tenni, meg kell tanulni együtt élni velük.
Az egyik turista szerint a siófokiak rosszul közelítik meg a problémát. Szerinte ha Angliában lennénk, akkor a város biztosan úgy hirdetné magát, mint a varjak városa, sőt, akár egy fesztivált is szerveznének a varjús tematikára. Hozzátette, esetleg még az lehet megoldás, ha a helyiek megeszik a sok madarat. Ez azonban a varjak védettsége miatt nem kivitelezhető.
A régi időkben – hol az éhínség, hol a kulináris gyönyörök élvhajhász keresése miatt – sokfelé ettek varjút a Kárpát-medencében.
A legfinomabbak a fiatal egyedek, és lószőrből készített hurokkal fogták meg őket.
Ha a madár el tudta tépni a hurkot, akkor öreg volt és erős, ha nem, akkor gyenge húsú, mehetett a levesbe. Ha valakinek beleesne a kondérjába egy öngyilkos varjú, akkor itt talál recepteket.
Az ügyben még kedden kikértük a siófoki városháza hivatalos véleményét, azt is megkérdeztük, milyen lehetőségeik vannak a kialakult helyzetben, ha vannak egyáltalán. Ígérték, de nem válaszoltak. Ha megteszik, frissítjük cikkünket.