Szempillantás alatt szorított le Karakas Hedvig
![Karakas Hedvig, judo, cselgáncs](https://cdn.origo.hu/2023/12/0b6Krs0FZTmA1o3ioxrNR8hx87ItQ_AAw87YHNqjNrY/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2NlZWMwYzExNGUwNzRkMGU5YWE1ZDBmYzZjZWEwNDk2.webp)
A Budai Judo Központ egy olyan sportcentrum a Szomszédokból ismert Vágási Jutka egykori iskolájának felújított szárnyában, ahonnan nehéz szívvel indul haza az ember.
Pláne, ha előtte a másfél órás edzésen küzdött a világbajnoki bronzérmes Karakas Hedviggel.
Kívülállóként egyszerre voltam izgatott és kíváncsi, különös érzés volt úgy a tatamira lépni, hogy tényleg fogalmam sem volt, mi történik majd velem. Segített a ráhangolódásban a névre szóló judogi és Hadfi Dániel Európa-bajnok cselgáncsozó útmutatása. Meg persze Hédi – nem szereti, ha Hedvignek szólítják – kedvessége és türelme.
A gyorstalpaló után bemelegítés következett, koncentrációs gyakorlatokkal, egyensúlyfejlesztő feladatokkal és egy instant testtudat-fejlesztéssel. Ami ugyanis egy cselgáncsozónak már egyértelmű – hogyan ne billenjen ki az egyensúlyából, hogyan használja okosan a testét, hogyan essen, hogyan fogja az ellenfél ruháját –, annak a befogadásához egy laikus számára idő kell.
Aztán hamar elkezdődött az igazi, küzdős része a dzsúdónak, földharccal, állásharccal, dobással, leszorítással.
Ekkor éreztem meg igazán, miről is szól a cselgáncs: koncentrációról, összpontosításról, erőről és egyensúlyról.
Karakas Hedvig kősziklaként, pontosabban vasbetonként állta szakmaiatlan támadásaimat, döbbenetes erő és egységesség sugárzik belőle. A legkisebb megerőltetés nélkül fordított többször is a hátamra, mintha csak egy papírbábut forgatna. Egyszer mégis sikerült nekem is leszorítanom őt, igaz, ehhez körülbelül 20 százalékra fogta vissza magát.
De így is felejthetetlen élmény marad, amit – ha nem is ennyire – testközelből megnézhet majd bárki az augusztus végi, budapesti cselgáncs-világbajnokságon.