Népszava:
A KPM, az ÉM és a Tervhivatal figyelmébe
Az alábbiakban olyan minisztériumi rendeletekről lesz szó, amelyek zavarják és gátolják az építőipar munkáját és nagy károkat okoznak. Megszüntetésük vagy megváltoztatásuk sürgető.
Első és legfontosabb probléma az építőipar és a téglagyárak munkájának összehangolása. A helyzet ugyanis az, hogy a téglagyárak nem gyárthatnak annyi téglát, mint amennyire az építkezésekhez szükség lenne. Az Üllői úti lakásépítkezés például a kezdete óta téglahiánnyal küzdött. Az utóbbi időben az építkezést átszervezték és a belső, nem téglaigényes munkák elvégzésére tértek át. A további falazás egyelőre szünetel. De a téglahiány miatt panaszkodnak más építkezéseken is. Mi az oka ennek?
Van tégla, de még sincs
Először is az, hogy a téglagyárak tervét kisméretű, első- vagy másodosztályú téglában határozzák meg. Bármilyen téglát készítenek, a kisméretű első-, vagy másodosztályú téglává átszámítva tervteljesítést jelent. A téglagyárak viszont szívesebben gyártanak nagy szilárdságú téglát, mivel abból kevesebb kell ahhoz, hogy tervüket teljesíthessék. Így áll elő az a furcsa helyzet, hogy az építkezéseken akkor sincs elegendő tégla, ha a téglagyárak száz, vagy száznál több százalékos tervteljesítést jelentenek.
Ezt az áldatlan állapotot megszüntethetné az Építésügyi Minisztérium és a Tervhivatal. Arra van szükség, hogy a téglagyárak kapacitását összehangolják az építkezések szükségletével.
A másik nagy nehézséget a Közlekedés- és Postaügyi Minisztérium egyik intézkedése okozza. A KMP-nek ugyanis van egy rendelete, amely kimondja, hogy Budapest egyik részéből a másikba vasúton szállítani tilos. Mit jelent ez? Elsősorban azt jelenti, hogy megdrágítja a szállítást. De ha lenne elegendő teherautó, nem is lenne baj. De kevés a teherautó is. Így fordulnak elő aztán olyan esetek, hogy az építőanyagot, bár megérkezett, de csak késve tudják a helyszínre szállítani. A KPM természetesen népgazdasági érdekekre hivatkozik. Ezt is figyelembe kell venni, de azt is, hogy Budapesten nagyméretű építkezések folynak, különösen sok a lakásépítés, ami a jövőben csak fokozódik, és ha csak egy mód van rá, ne lassítsa semmi az építkezést. Ezt a rendeletet is jó lenne felülvizsgálni és módosítani.
Azonos munka - kétféle bér
A teherfuvarozás terén is van egy kis rendetlenség. Mert van egy ÉPFU és van egy TEFU. Az ÉPFU (Épületanyagfuvarozó Vállalat) az Építésügyi Minisztérium hatáskörébe tartozik, a TEFU (Teherfuvarozó Vállalat) viszont a Közlekedés és Postaügyi Minisztérium hatáskörébe. Az ÉPFU-nál az a rend, hogy a gépkocsivezetőket teljesítmény szerint fizetik. Vagyis, minél többet szállít, annál jobban keres. Ez gyorsabb munkára ösztönöz. A TEFU-nál viszont órabért fizetnek a sofőrnek. Mit jelent ez a gyakorlatban? Azt, hogy míg az ÉPFU-sofőr iparkodik, siet, addig a TEFU-sofőr nyugodtan vár, alszik, vagy olvas a vezetőfülkében. Az óra eltelik és így is, úgy is megkapja a kiszabott díjat. A 44-es Építőipari Vállalatnál már többször megfigyelték, hogy amíg az ÉPFU-kocsi kettőt fordul, addig a TEFU csak egyet. A megoldás itt is kézenfekvő: egyenlő alapokra kell helyezni a két vállalat gépkocsivezetőinek bérezését. Érdekeltté kell tenni őket a munkában.
Sokszoros ráfizetés
De térjünk vissza a vasúti szállításhoz. Sok baj van a vagonok kiürítése körül. Az építőipari vállalatok ugyanis hat, tizenkettő, huszonnégy, maximum harminc forintot fizethetnek saját munkásaiknak - munkaidőn túl! - egy vagon kiürítéséért. Ennyiért viszont senki sem vállalja el. Mit tehet a vállalat? Túlórázásra nem kényszerítheti a munkásait. Márpedig a vagonok a legtöbb esetben este, munkaidő után, vagy munkaszüneti napokon érkeznek. (Érthetetlen, de így van.) Mivel hat, tizenkettő, huszonnégy vagy harminc forintért senki sem vállalja a vagonok kiürítését, a vállalat a MÁV-ra bízza ezt a munkát. A MÁV az érkezéstől számított egy óra múlva kényszerkirakást alkalmazhat, vagy fekbért kér a vállalattól. Édesmindegy! Sokba kerül ez is, meg az is. A MÁV elvégzi a kényszerkirakást és a vállalat fizet: 180-270 forintot vagononként. Ezt szabad, ezt engedélyezi a minisztérium. De mi történik ezután? Egyszerűen az, hogy a MÁV felfogadja az építőipari vállalt dolgozóit és a kényszerkirakási díj felét, 90-135 forintot visszafizet a vagon kiürítéséért. A dolgozók mindenesetre jobban járnak, mert így nem tíz-tizenkét forintot keresnek egy éjszaka, hanem százat. Ráadásul a MÁV azonnal fizet, nem úgy, mint a vállalat, ahol agyonadminisztráltak minden fillért. Az építőipari vállalat sokszorosan ráfizet erre az üzletre, mert másnap kifáradt emberek jelennek meg a munkahelyen és nem bírnak teljes erővel dolgozni, hiszen az éjszaka kimerítette őket. Helyes intézkedéssel azonnal rendezni kell ezt a visszás helyzetet.
Várjuk az Építésügyi Minisztérium, a Közlekedés- és Postaügyi Minisztérium és a Tervhivatal illetékes vezetőinek a válaszát arról, hogy milyen intézkedéseket foganatosíthattak annak érdekében, hogy ezek a visszás helyzetek megszűnjenek.
Szendrei József