Népszava
Este 7 óra. A budapesti közlekedésrendészeti osztály Hungária úti székháza előtt két személykocsi áll útra készen. Fényszórós ellenőrzésre megyünk. Megbeszéljük a tervet. Az első kocsit, melynek hátsó ablakába rögtönzött fényszórót szereltek, mintegy ötszáz méterre követi a másik. Ha a szembejövő gépkocsi nem oltja le reflektorát, vakítja a gépkocsivezetőket, meggyullad a hátsó jelző fényszóró, s mi leállítjuk a szabálytalanul közeledő gépkocsivezetőt. Kiérünk a szegedi országútra. Máris feltűnik az első kocsi. Az előttünk haladó autó hátsó ablakában felgyullad a lámpa. Fékezünk. Kiugrunk a kocsiból. Csikorgó kerekekkel fékez a szembejövő SB 267 számú tehergépkocsi.
![]() |
- Miért nem oltja le fényszóróját, ha kocsi jön szembe?
- Eloltottam én, kérem. Nem jól tetszik látni.
- Magának keresztben van bekötve a világítása - mondja az egyik rendőrtiszt a gépkocsivezetőnek.
- Ez a gépkocsivezetők legnagyobb ellensége, a keresztben bekötés - fordul hozzám. - Ugyanis így a vezető soha nem tudja eloltani az egyik fényszóróját, tehát minden körülmények között vakítja a szembejövő kocsi vezetőjét.
Gépkocsi rohan el mellettünk. Csupán egyik fényszórója ég. Tempója 100 körül jár. Most gyorsan elvesszük az SB 267. számú tehergépkocsi betétlapját, s máris fordulnak a kocsik. Megkezdődik a hajsza. Gépkocsink sebességmérője 110 körül jár. Néhány perces robogás után a távolban feltűnik az üldözött gépkocsi hátsó piros lámpája.
Csikorognak a fékek. A CB 174. számú magánszemélygépkocsi mellett állunk. Megkérdezzük, miért ég csak az egyik lámpája. Nem tud válaszolni. Néhány perces vizsgálat után azonban megállapítjuk, hogy a vezető nem hibás. A fényszóró csak kevéssel ezelőtt romlott el, a burája még meleg. Óvatosabb közlekedésre intjük a gépkocsivezetőt és folytatjuk utunkat.
Hajnal felé járunk. Gépkocsink orra Budapest felé fordul. Átvirrasztott éjszaka áll mögöttünk, de nem vagyunk fáradtak. Érezzük, hogy tettünk valamit. A gépkocsivezetőkért és mindannyiunk biztonságáért.
(nógrádi)
ekben)