A tér két pontját összekötő mágneses féreglyukat hoztak létre
![mágneses féreglyuk](https://cdn.origo.hu/2023/12/UpEGJDSRpGLYXUcYvKKK_PXvkdbZnJW-p69x1KOdivc/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzYxY2MzZWUwYzFkYTQxNzViY2FlNzg4NTYzMWQ5ZDg5.webp)
Az elméleti fizikusok által feltételezett úgynevezett féreglyukak a világegyetem két távoli pontját összekötő kozmikus alagutak, amelyek a Csillagkapuhoz hasonló tudományos-fantasztikus művek közkedvelt témái. Az egyirányú féreglyukak lehetőségét Albert Einstein 1935-ben bizonyította be Nathan Rosen amerikai-izraeli fizikussal.
Fél évszázaddal később, 1985-ben Kip Stephen Thorne amerikai elméleti fizikus dolgozta ki tanítványaival
a kétirányú féreglyukak elméleti alapjait.
Több elméleti fizikus számításai szerint elvileg féregjáratok olyan nagyok lehetnek, hogy ember vagy űrhajó is mozoghatna bennük.
A jelenlegi technológiai szint nem teszi lehetővé
ilyen gravitációs féreglyukak
létrehozását, mivel a mezőt olyan hatalmas nagyságú gravitációs energiával kellene befolyásolni, aminek előállításáról halvány elképzelésünk sincs.
Az elektromágnességben azonban a metaanyagok és a láthatatlanság kutatása terén elért eredmények lehetővé tették a kutatók számára, hogy számos tervvel álljanak elő a mágneses féreglyuk megvalósítására.
A barcelonai Universitat Autònoma fizikai tanszékének kutatóinak megterveztek és
első ízben sikerült laboratóriumban előállítaniuk egy kísérleti féreglyukat, amely képes mágnesesen összekötni a tér két részét.
A berendezés „lelke” egy olyan alagút, amely képes egyik pontról a másikra továbbítani a mágneses mezőt úgy, hogy egész úton érzékelhetetlen – láthatatlan – marad.
A kutatók metaanyagokat és metafelszíneket használtak a kísérleti alagút megépítéséhez. A forrásból – például mágnesből vagy elektromágnesből – származó mágneses tér
izolált mágneses monopólusként
jelenik meg a féreglyuk másik végén.
Ez az eredmény már önmagában is elég különleges, mivel mágneses monopólusok – azaz egy pólussal, akár északi, akár déli pólussal rendelkező mágnesek – nem léteznek a természetben. Az összhatás olyan, mintha a mágneses mező egy olyan dimenzión át haladna egyik pontról a másikra, amely kívül fekszik a hagyományos három dimenzión.
A kísérletben használt féreglyuk egy több rétegből előállított gömb volt.
A külső réteg felülete ferromágneses volt, a második réteget szupravezető anyag alkotta, és egy hengerbe tekert ferromágneses lap vezetett keresztül a gömb egyik oldaláról a másikra.
A gömböt úgy készítették el, hogy kívülről mágnesesen észlelhetetlen, azaz a mágneses mezőt tekintve láthatatlan volt.
A mágneses féreglyuk a gravitációs analógja, mivel
úgy változtatja meg a tér topológiáját, mintha a belső rész mágnesesen kitörlődne a térből”,
magyarázta Àlvar Sánchez, a kutatások vezetője.
Mostani kísérletekben részt vevő kutatók már 2014-ben építettek
egy mágnesszálat, azaz egy olyan eszközt, amely képes átvinni a mágneses teret egyik végéről a másikra.
Ez a szál azonban mágnesesen észlelhető. A most kifejlesztett féreglyuk azonban teljesen háromdimenziós eszköz, amely észlelhetetlen bármilyen mágneses mező számára.
Ez egy újabb lépést jelenthet azon alkalmazások fejlesztése terén, ahol
mágneses mezőt használnak, például az orvostudományban.
A technikával például növelhetik a betegek komfortérzését oly módon, hogy távolabb helyezhetik el az érzékelőket az MRI-készülékeknél, vagy lehetővé válik egyszerre több MRI-felvétel készítése a test különböző részeiről.