Évtizedekig bolyongott a tengeren a furcsa kísértethajó
![Baychimo](https://cdn.origo.hu/2023/12/rd1xLs09bqt2Uif4qELvL-zoE-URXReaBxo606JIXfs/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2Q2ZThjMzg2ZWY5MjQ5MTM5YmJlYmU1YmU0MjhlOTNj.webp)
Az egyik legfurcsább szellemhajót a hamburgi székhelyű Baltische Reederei GmbH társaság megrendelésére a svédországi Lindholmens Mekaniska Verkstad AB hajógyárban építették. A 70,1 méter hosszú, 1322 tonna vízkiszorítású gőzöst 1914 elején állították szolgálatba, és Angermanelfven néven vették lajstromba.
Meghajtásáról egy háromexpanziós gőzgép gondoskodott, amely 10 csomós sebesség (19 km/óra) elérését biztosította a balti-tengeri kereskedelmi forgalomban hajózó gőzös számára.
Elsősorban Hamburg és svédországi kikötők között teljesített szolgálatot
1914 augusztusáig, az első világháború kitöréséig. 1918 után a hajó a német háborús jóvátétel részeként Nagy-Britanniába került.
1921-ben a Hudson's Bay Company hajózási társaság tulajdonába került, anyakikötője a skóciai Androssanban lett. Ekkor nevezték át, a gőzöst SS Baychimo néven jegyezték be az angol hajóregiszterbe.
Az SS Baychimo az 1920-as években a Hudson's Bay Company zászlaja alatt
elsősorban az észak-atlanti útvonalon, Nagy-Britannia és Kanada között teljesített szolgálatot.
1931. október 1-jén, a Beaufort-tenger és a Baffin-öböl közti észak-kanadai Barrow-szorosban a Baychimo a jég fogságába esett.
A személyzet kénytelen volt elhagyni a hajót, mert attól tartottak, hogy a jég szorításától megsérülhet a hajótest.
A tengerészek a jégen gyalogoltak ki a szárazföldre,
és a közeli Barrow községben húzták meg magukat. Amikor két nap múlva visszatértek, csak a hajó hűlt helyét találták; úgy tűnt, mintha a Baychimon önálló életre kelt, és kitört volna a jég fogságából.
Az elszabadult hajó keresésére repülőgépet vetettek be, és október 9-én sikerült is megtalálni az ismét a jég fogságába került gőzöst. Mivel úgy tűnt, hogy a beköszöntő tartós fagy miatt a tavaszi időszak előtt már nem lesz kiszabadítható a Baychimo,
a hajózási társaság személyzet állomásoztatását tervezte a gőzös mellett,
akik az időjárási viszonyok jobbra fordulása után biztonságos kikötőbe vihetik a hajót. A 22 fős őrszemélyzet ideiglenesen felépített fűthető faházakban várt a kedvezőbb időre.
November 29-én rettenetes hóvihar tört ki, az üvöltő szél által felkavart hó elől mindenki a faházakba húzódott vissza.
Amikor elült a jeges vihar tombolása, a fakunyhókból kilépő tengerészek megdöbbenve vették észre, hogy ismét nyoma veszett a gőzösnek.
A matrózok már mindenféle gonosz természetfeletti erők munkájáról suttogtak,
a kapitány viszont úgy vélte, a vihar végezhetett a titokzatosan eltűnt gőzössel. A Hudson’s Bay Company részére írt jelentésében is az szerepelt, hogy a Baychimo elsüllyedt.
Meglepő módon a hajó mégsem süllyedt el.
Néhány nappal később egy sarki rókákra vadászó inuit (eszkimó) prémvadász arról számolt be, hogy egy ismeretlen, elhagyott gőzöst látott sodródni a Beaufort-tenger jégtáblái között.
Az 1931-es eltűnése utáni évtizedekben még többször látták a szellemhajóvá lett SS Baychimót. Volt, hogy sikerült is átszállni a hosszú évek óta sodródó gőzösre, de a megviselt hajón tönkrement technika miatt a mentési kísérlet kudarcba fulladt.
Legutoljára 1969-ben, tehát az eltűnése után 38 évvel fedezték fel a Csukcs-tengeren,
az alaszkai partok közelében, az Icy Cape környékén.
Ezután végleg nyoma veszett a magányos gőzösnek, amely harmincnyolc évig tartó sodródásával a tengeren elhagyottan bolyongó szellemhajók abszolút világrekordere lett. Az SS Baychimo rekordjával csak Van der Decken kapitány 1658-ban, a Jóreménység-fokánál eltűnt és kísértethajóvá lett vitorlása „állja a versenyt”, amelyet a dél-afrikai Cape Point közelében még 1992-ben is látni véltek.
Amíg azonban a bolygó hollandi legendája a tengerészfolklór színes epizódjának tekinthető, addig az „elveszett cirkálónak” igaz a története. Hogy mi lett végül a sorsa, mikor és hol süllyedt el, talán már sohasem fog kiderülni.