Nem sikerült túl jól ez az extrém evolúciós kísérlet
![Dromornis stirtoni](https://cdn.origo.hu/2023/12/yHUeAF4dqXQsvT20qQQ6X7yAtmMeJveDdngfsIhmyOs/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2FlMjgzZWQxM2RlZTRiYTlhMGUwOWIwN2QyZDU5NjJi.webp)
A dromornithidae egykor Ausztráliában élt hatalmasra megnövő röpképtelen óriásmadarak családja volt. Angol nyelvterületen nevezik őket „mennydörgő madaraknak", „óriás emuknak". A görög eredetű név egyébként „óriásfutót" jelent.
A Dromornis stirtoni a dromornithidae család egyik legnagyobb őslakos madáróriása volt, a legnagyobb röpképtelen madár, amit a tudomány ismer.
Az állatot először az 1960-as években fedezték fel a kövületekben gazdag Alcoota területén, Alice Springs-től mintegy 200 kilométerre északkeletre. A tudósok évtizedekig tévesen úgy gondolták, hogy az emu távoli rokona, mert a lábcsontjai hasonlítottak Ausztrália hivatalos madarának csontjaihoz.
A későbbi ásatások során azonban számos Dromornis stirtoni koponya került elő, amelyek azonnal egyértelművé tették, hogy ez a faj a dromornithidákhoz tartozik.
Koponyája inkább szélesebb és magasabb volt, mint hosszú, amit egy hatalmas nagy csőr díszített. Ez az ősmadár körülbelül 50 ezer évvel ezelőtt pusztult ki.
A Diversity folyóiratban moyt megjelent új tanulmányban a tudósok közelebbről megvizsgálták a Dromornis stirtoni koponyáját, és új betekintést nyertek abba, hogy ennek a csodálatos madárnak miként kellett viselkednie és kölcsönhatásba lépnie a környezetével.
Az agyuk és idegeik alakja sokat mesélt az érzékszervi képességeikről, valamint a lehetséges életmódjukról, amelyek lehetővé tették ezeknek a figyelemre méltó madaraknak, hogy Ausztrália-szerte rendkívül sokáig élhessenek a folyóvizek és tavak körüli erdőkben
– mondta Dr. Warren Handley, az ausztráliai Flinders Egyetem kutatója a ZME Science online tudományos portálnak.
A modern képalkotó módszerek segítségével a kutatók meghatározták a kihalt madár agyának méretét és alakját. Vizsgálatuk során összesen négy dromornithidae agyszerkezetét vizsgálták és hasonlították össze.
A Dromornis stirtoni volt a legnagyobb és utolsó madár a dromornithidae családjában, amelyet az ausztrál kutatók találóan „extrém evolúciós kísérletnek" neveznek.
Hatalmas csőre miatt a madárnak nagy izmokra volt szüksége, amelyek addig „szorongatták" a koponyát, amíg az magasabb és szélesebb lett.
Hasonlóképpen alakult a helyzet a belsejébe szorult agyával, ami „összepréselődött és laposabbá vált, hogy beleférjen".
Nagyméretű, előre néző szeme és szokatlanul nagy csőre mellett az agyának alakja és idegei arra utalnak, hogy a Dromornis nagyon jól fejlett sztereoszkópos látással rendelkezett, vagyis az emberihez hasonlóan a mélységet is képes volt érzékelni
– mutatott rá Trevor Worthy paleontológus, a tanulmány vezető szerzője. – Valószínűleg gyümölcsöt és leveleket fogyasztott.
Hozzátette: noha a dromornithidák agya nagyon különbözött minden ma élő madárétól, ám a vizsgálatokból jól látszik, hogy hasonló arányokkal rendelkeztek, mint a mai strucc vagy emu.