Carlos Sainz abbahagyja, bejelentette - persze mi is beszámoltunk róla napokkal ezelőtt. Amiért mégis érdemes egy kicsit lelkizni így a Katalán rali kapcsán is, az az, hogy ezen a futamon rendre vagy elmarad egy (-két) szakasz biztonsági okokból, vagy legalábbis arról számolnak be a csapatok és a televíziós felvételek, hogy a rajongók "szétszedik" a versenyzőket, közülük is elsősorban Sanyibát.
Hiszen King Carlos mégiscsak spanyol, ez a meccs számára mégiscsak hazai pálya, s hiába az ibériai félsziget tagoltsága, jelesül a katalánok és a "nem katalánok", például kasztíliaiak ellentéte, a madridista Sainzot annyira imádják, annyira tisztelik, hogy az valami félelmetes.
És lehet és kell is, mert azon túl, hogy 1990-ben és 92-ben világbajnok lett, övé a legtöbb futamgyőzelem (26), kétszer ugye a Katalán-ralin is diadalmaskodott, "védjegye" a megbízhatóság, a kikezdhetetlen szorgalom és akarás nemcsak saját, de mindenkori csapata érdekében is.
Gyönyörű péládja volt mindennek a múltkori Korzikai rali, annak is a vége: Loeb célba ért, eldőlt, hogy megvan első világbajnoki címe (a Citroënnek meg a duplázása), Sainz (és a tavalyi legjobb Solberg) pedig rohant megölelni a csapattársat, a "nevelt gyereket", nevetett, sírt vele, élete egyik legszebb napjának nevezve 2004. október 17-ét...