Ha mindent tudna, ki venne nagyobbat?
![Renault Clio, teszt 2019. október 15-én](https://cdn.origo.hu/2023/12/omWE_V6WLIWLUqDwHyNDiYZCqZeA28semJpqHYjYCPg/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2U2NDIxZDY0NDdiNDQ3ODdiZDAyMWQ4MmU0MGU5MzQ1.webp)
Mindent tud, amit a nagyok – állt nagy betűkkel a régi Renault-plakáton. Egy sejk nézte elégedetten a két óriási amerikai limuzin között álló új Cliót, nyilván kiváló megoldásnak tűnt égető parkolóhely- és benzinár-problémáira. Közel 30 év távlatából el kell viszont ismernünk, hogy a francia kisautó első szériája különleges jelenség volt a Fiesták, 205-ösök és Unók kasztjában, még bőrkárpitos Baccara luxus- és 147 lóerős Williams sportmodellként is készült. El is adtak belőle összesen négymilliót.
Ma az ötödik generációnak újra nagyot kell villantania ahhoz, hogy része lehessen az utcaképnek Európában, hiszen a japán mellett koreai riválisokkal is komolyan számolni kell,
miközben a vevők SUV-okat akarnak, a törvényalkotók pedig elektromos autókat.
Persze, ahogy gyakran lenni szokott, a képességekkel minimum egyenértékű szempont a csomagolás, Laurens van den Acker dizájnfőnöktől ugyanazt a bravúrt várták el, amit első Renault szériautójánál, az előző Clio generációnál véghezvitt.
Ő pedig a „nyerő csapaton ne változtass" elvet követve a vadonatúj platformra olyan karosszériát rajzolt(atott), ami megszólalásig a régi. A 2016 utáni facelift verziótól alig lehet megkülönböztetni, ugyanolyan a sziluett és az összes fő stílusjegy, például az embléma körül kiszélesedő hűtőmaszk, a rejtett hátsó kilincs, a küszöb feletti törés és a kidomborodó hátfal. Leginkább még a lámpák alapján lehet megkülönböztetni, a hátsók szemgödröt kaptak, az elsők gémkapocsszerű nappali fényt.
Feketeöves Clio-rajongók vagy márkakereskedők ehhez nyilván hozzátennék, hogy változott a fekete műanyagok és krómdíszek aránya, illetve elhelyezése, de a vevők ugyanazt az autót fogják látni benne, amit eddig megszoktak – ami előnyös lehet, viszont
visszafelé is elsülhet, mert kicsit hiányzik az újdonság varázsa.
Legalábbis addig, amíg bele nem ülünk, az utastere ugyanis amellett, hogy a műanyagok minősége terén előrelépést jelent, dizájnban és ergonóniában is nagyot változott.
Elsőre az tűnik fel, hogy a váltókar a kardánalagútról felköltözött a középkonzolból kinövő félszigetre, mint az egyterűekben, aztán megakad a szemünk az álló formátumú óriáskijelzőn. Ettől még nem lesz ugyan Tesla a Clióból, de a tükröződésmentes, full HD érintőképernyő aligha magától értetődő egy kisautóban, és a kezelhetősége is egyszerű (bár a potméteres hangerőszabályzót jobban szeretjük). Nem zsúfoltak minden funkciót a menübe, alatta megmaradtak külön sorban a billenőkapcsolók is.
Logikus lenne érintőképernyőről vezérelni a fűtést-szellőzést, csak – mint a PSA modellek mutatják – a hétköznapokban eléggé macerás, és nem csak a senior tulajdonosoknak. A Renault ezért külön klímapanelt épített be a tekerők közepében lakó kijelzőkkel, ez az ügyes megoldás többek közt a Dusterből lehet ismerős. Akad azonban valami a Clióban, amiről egyelőre hiába álmodoznak a kispénzű daciások:
részben digitális a műszeregység, a középső 2/3-a változtatható képű.
De milyen trükköket tud, amit a nagyok? Feláras tételként tesztautónkba is került MultiSense (öko, sport és egyéni menetdinamikai-, illetve műszerbeállításokkal), a manőverezésnél pedig a tableten 360 fokos kamera képe jelenik meg, sőt, a Clio még a kormányt is tudja önállóan tekerni parkolásnál. Alapból figyelmeztet a sávelhagyásra és van aktív (gyalogost és bringást felismerő) vészfékezője, de az adaptív tempomat és a sztrádán hasznos sávkövető csak a Zennél drágább kivitelekhez kérhető.
Cikkünk folytatódik, kérjük, lapozzon!