Szabaduljon meg ettől a 10 rossz szokástól, ha sikeres akar lenni
![internet](https://cdn.origo.hu/2023/12/00EfdHpUNFk9Xse0NAqIIjhJvha5tvRwCeQ6rqQ5fj8/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2MyODdiMTNiYTY1NTRjZjJhNTA3N2VlYTgwNWE1MTY1.webp)
Angela Duckworth és Martin Seligman a felvételizők önuralomszintjét és IQ-ját vetette össze, és arra jutott, hogy aki képes felülkerekedni a rossz szokásain, annak kétszer akkora esélye van bekerülni az egyetemre, írja az Entrepreneur.
A stabil munkamorál és hatékony -tempó kialakításához jó szokásokkal kell kiváltanunk a rosszakat. Az önuralom ugyanis az izomzatra hasonlít. Ritkán kapja meg az ember születéskor, de ha rászánja magát, kifejlesztheti.
Kezdje például azzal, hogy megszabadítja magát az alábbi 10 rossz szokástól.
Megnézni még ezt-azt a telefonon elalvás előtt, ugyan mi rossz lehet abban? Például az, hogy a rövidhullámú kék fény nagyban befolyásolja az alvás minőségét, akadályozza a melatonintermelést. Amikor nappali fény éri az embert, a kék nagyon koncentrált a reggeli órákban, délutánra azonban jelentősen csökken, így készül fel a szervezet a pihenésre, arra, ami kardinális a regenerációhoz: hogy elálmosodjunk. Az agy nem számít kék fényre az esti órákban, így különösen érzékeny rá. Ha mi éppen ennek tesszük ki esténként, nemcsak nehezebben alszunk el, de gyengébb minőségű is lesz a pihenés. Aki jót akar magának, esténként elkerüli a telefonját, a tabletjét, a számítógépét. A tévé lehet kivétel, ha elég messze ülünk tőle.
Ha egy folyamatban 15 percig fókuszálunk, beüt a flow-élmény. Ez szinte magától eufórikus, ha a folyamat kreatív, de még az olyan mechanikus munkában is más minőség lép fel ilyenkor, mint a mosogatás vagy az ablaktisztítás. De ha néhány percenként kiugrunk a munkából híreket olvasni, rápillantani a Facebookra, megválaszolni néhány e-mailt, újabb 15 percig esélytelen az igazán koncentrált munka. Pedig a flow-ban legalább olyan fontos, hogy ezzel válik igazán produktívvá az ember, mint az, hogy nagyon jó érzés.
Mint amikor becsap a kézigránát. És szétszaggatja a beszélgetés intim burkát, a bizalmat, a másik iránti minimális tiszteletet. Ráadásul élvezhetetlenné teszi. Így felveti a kérdést, egyáltalán minek az egész?
A hatékony munka mumusa. Lehet, hogy imponálóan elfoglaltnak és dolgosnak érzi magát, ahányszor bepingel egy új levél, üzenet, komment, lájk, ráadásul több eszközön, de higgye el, nem az. Aki tényleg érdekel a produktív munka, az különítsen el időt arra, hogy megnézi a külvilág visszajelzéseit, egyéb intervallumokban azonban koncentráljon a feladatra.
Minél nehezebben mond nemet, annál nagyobb eséllyel teszi ki magát stressznek, a kiégésnek, sőt még depressziónak is. A láthatatlan nyomásnak ellenállni általában erősen próbára teszi az önuralmat. Sokszor szinte meghajlunk alatta, úgy érezzük, összetörjük a másikat, ha nemet mondunk a kérésére. Pedig aki egy új impulzust épp a kerítésen kívül tart, megbecsülését fejezi ki a jelenlegiek felé. A képesség, hogy nemet mondjunk, nagyon is erősíti az önuralmunkat.
Mérgező ember nincs, csak mérgező viselkedés, és olyan emberek, akik valamiért gyakrabban és szívesebben élnek ilyen helyzetekkel. De elég az. Elég, hogy minden bántó szándék nélkül elkerülje őket. Inkább becsülje meg azokat a környezetében, akiktől jót kap, és akik el is fogadják a jót.
Lehet, hogy egy unalmas meetingen jó ötletnek tűnik az egyébként évek óta levitézlett multitasking, de ha nem érdemli meg a figyelmét az a fél óra, inkább ne vesztegesse rá az idejét. Ha azonban okkal ül ott, vagy nem tudja kivonni magát, inkább azt keresse meg, mi a hasznos benne.
Egy régi keleti mondás szerint a nagy elmék eszmékről, a közepesek eseményekről, a kisszerűek emberekről beszélnek. A pletykától még akkor is könnyű megcsömörleni, ha kezdetben szórakoztatónak tűnik a kukkolás – hiszen mi más volna. Egyébként pedig akkor is lekicsinylő és bántó a céltáblájára nézve, ha az illető nem tud róla. Egyáltalán mi értelme mások pechjét vagy ügyetlenségét szóvá tenni?
Az érdekes ötlet ér annyit, hogy időt szánjunk rá és kidolgozzuk – de ha ez csak a halogatásra ürügy, sosem lesz belőle teljesítmény. Ahogy Jodi Picault mondja: „Egy rosszul megírt oldalt át lehet szerkeszteni, egy üres lapot nem.”
Aki saját boldogsága kovácsa, nem azt nézegeti, másra mi mindent zúdított az élet. Az önbecsülés belülről fakad. Ha tudja, hogy a teljesítménye mennyit ér, nem sokat számít a külső elismerés. Maradjon biztos ebben, és egyre többre lesz képes.