A magyarok elleni csalás és más bíró-aljasságok meg egy bundameccs is kellett Argentína első vb-győzelméhez
![SPCL DOMI 02 Horizontal WORLD CUP FINAL MATCH FOOTBALL GOAL JOY](https://cdn.origo.hu/2023/12/4LJK2CBUOz49CEths43-Ky_lqCO5CxVsXY6hs230IL0/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzEyNTdlYmU0MzQ5YjRkMGFhYjVjZjVhNDJmNGViZGI0.webp)
Két évvel a világbajnokság előtt Argentínában katonai puccsal megdöntötték az elhunyt Júan Peron elnök özvegyének, Izabel Peronnak hatalmát, és 1976 tavaszán Jorge Videla tábornok vette át az ország irányítását. A világbajnokságot még 1966-ban ítélte oda a FIFA Argentínának. A puccs után természetesen megtehették volna, hogy más országnak adják a rendezést, de - természetesen - nem tették ezt meg.
A katonai juntának ezen a téren nyilván a legnagyobb „dobás" a hazai labdarúgó világbajnokság megnyerése lett volna. A játékosállományokat és az erőviszonyokat tekintve erre elvileg volt lehetőség,
a végső győzelemre esélyes csapatok sorában ott találhattuk a házigazdát.
Leginkább azért, mert nem volt kimagasló válogatott akkoriban, a '70-es évek szupercsapata, az NSZK szétesett, Olaszország építgette válogatottját, a '74-ben mindenkit lenyűgöző Hollandia is komoly átalakulásokon ment át, akárcsak a Pelé utáni Brazília. Anglia még kvalifikálni sem tudta magát a 16 csapatos végjátékra. Így aztán természetes, hogy az Argentínában élő fanatikus szurkolók a legnagyobb álom megvalósulásáról ábrándoztak.
Már a sorsolás is irányított volt, ugyanis a hazai csapat mellé automatikusan odakerült Olaszország, valami olyan homályos indokkal, hogy a sok ott élő itáliai drukkernek ez fontos, és így ez az egész vb-nek jót tesz. Ezzel „halálra is ítélték" az abba a csoportba kerülő másik két válogatottat.
A sors szeszélye folytán Franciaország és Magyarország lett a szerencsétlen vesztes.
És a várakozásoknak megfelelően a két kiemelt gárda jutott tovább. A számunkra szörnyű emlékű magyar-argentin csatáról már annyi fórumon, annyi minden elhangzott, itt és most csak a végeredményt rögzítsük: Argentína egy hajrában szerzett góllal 2-1-re nyert, majd válogatottunk két meghatározó tagját, Nyilasi Tibort és Törőcsik Andrást kiállította a mérkőzés portugál játékvezetője, António Jose da Silva Garrido. Akik látták ezt a meccset, sosem felejtik el a portugál csalását és a meccset közvetítő magyar tévériporter szinte kéjes "örömét", ahogyan a hajrában történt eseményeket kommentálta.
Csapó Károly korai góljával a magyar válogatott szerezte meg a vezetést, s ekkor néma csend ülte meg a stadiont. Sejteni lehetett, hogy ez így nem maradhat, erről pedig a portugál játékvezető, Garrido gondoskodott.
A bíró éppen csak gólokat nem lőtt, ellenben elfordított fejjel nézte, hogy az argentin játékosok hogyan rúgják agyon a magyar együttes általuk legveszélyesebbnek tartott játékosát, Törőcsik Andrást.
Az Újpesti Dózsa sztárját 28-szor rúgták fel a meccsen! Tegyük hozzá, hogy a hősiesen védekező Baróti-csapat a 83. percig tartotta az 1-1-et, de a tizenkét emberrel játszó argentinok nyomását nem lehetett kibírni.
Törőcsik András a 87. percben unta meg, hogy az ellenfél szétrúgja őt, a fiatal magyar játékos Kempes elleni szabálytalansága után kapta meg a második sárga lapját, ezzel együtt a pirosat. Majd az utolsó percben az ideges Nyilasi Tibor faultját követően újra előkerült a piros lap. Garrido a magyar csapat két legnagyobb csillagát szórta ki.
Argentína ezzel indult el az aranyéremhez vezető úton. A következő mérkőzésén is 2-1-re nyert, de a vereséget szenvedő
Franciaország úgy érezhette, hogy kicsit lejtett a pálya.
Passarella egy teljesen érthetetlen okból megadott büntetőből juttatta előnyhöz a házigazdát, Jean Dubach, a mérkőzés svájci bírója - dicséretére legyen mondva - utólag beismerte ezt a tévedését. Majd a 80. percben, 2-1-nél a kapura törő Sixet a 16-oson belül fellökték, de ekkor meg úgy gondolta a svájci sípmester, hogy
elég egy büntetőt adni egy mérkőzésen.
Két játéknap után Argentína és Olaszország továbbjutott, a kettejük egymás elleni találkozója csak arról döntött, hogy a legjobb nyolc között ki melyik négyesben folytathatja.
Az 1-0-s olasz győzelem azt jelentette, hogy a legjobb nyolc között kialakult egy tisztán európai csoport (Olaszország, Hollandia, NSZK és Ausztria) és egy majdnem dél-amerikai (Argentína, Brazília, Peru és a kakukktojás, Lengyelország). A csoportokban mindenki játszott mindenkivel, és elődöntő nélkül az elsők a finálét vívták, a másodikok a bronzmérkőzést. Ez a kiírás csak két vb-n létezett, 1974-ben tökéletesen bevált, akkor a véletlennek köszönhetően az utolsó fordulóban „kvázi-elődöntőt" vívott az NSZK Lengyelországgal, Hollandia pedig Brazíliával.
1978-ban viszont botrányosan megbukott a rendszer.
Ugyanis a sors szeszélye folytán Argentína és Brazília nem az utolsó játéknapon találkozott. Az első „kanyarban" Brazília simán, 3-0-ra verte azt a Perut, mely Hollandiát megelőzve, csoportelsőként került ide. A meccs után ünneplő braziloknak eszükbe nem jutott, hogy
a kis különbségű győzelem miatt maradnak majd le a döntőről.
Bár az első forduló után így is vezették a csoportot, mert Argentína „csak" 2-0-ra verte Lengyelországot, és ennek is örülhetett, ugyanis Deyna 11-esét Fillol kivédte, és az akkori szabályok értelmében nem kellett kiállítani a büntető előtt a labdát kézzel kiütő Tarantinit.
Ezt követően jött az elődöntőnek számító argentin-brazil. Minden idők egyik legvéresebb vb-meccse, amelyet Csontzenének kereszteltek el. A FIFA a kor talán legjobb bírójára,
Palotai Károlyra bízta azt, és a focistából lett játékvezető a háborús körülmények ellenére remekül „lehozta".
Talán csak az róható fel hibájaként, hogy nem mert kiállítani, de lehet, hogy igaza volt, mert ha konzekvens, akkor előbb-utóbb hét alá csökkent volna valamelyik csapat létszáma. Így is 26-szor ítélt szabadrúgást a braziloknak, 24-szer az argentinoknak, az ezekhez járó szokásos dél-amerikai „szenvedés", és ápolás gyakorlatilag elvitte a mérkőzés felét. A maradék időben sem láthattunk futballt, így nem meglepő, hogy nem esett gól.
Az viszont meglepő, hogy az utolsó forduló két mérkőzését nem egy időben rendezték, holott biztosnak tűnt, hogy a gólkülönbség dönt a fináléról.
Természetesen a brazil-lengyelre került sor hamarabb.
A Perut 1-0-ra legyőző európai válogatottnak elvileg még a döntőbe jutásra is volt esélye, de győzelem esetén a bronzmérkőzésen való részvételét biztossá tehette. Brazília 3-1-re nyert, ezzel 5 ponttal, és +5-ös gólkülönbséggel fejezte be ezt a fázist. Akkor, amikor az Argentína-Peru találkozó résztvevői elindultak melegíteni. A peruiak diadal esetén a csoport (semmit nem jelentő) harmadik helyét érhették el,
az argentinok viszont négygólos győzelemmel a döntőt.
A peruiak kapuját egy olyan kapus védte Ramon Quiroga személyében, aki gyakorlatilag argentin volt, csak nem sokkal a vb előtt kapta meg a perui állampolgárságot (is). Remek kapus volt, a vb korábbi fázisában bravúrt bravúrra halmozott Hollandia ellen.
A két ország ekkor találkozott huszonhetedszer, de a legnagyobb különbségű argentin siker az első randevújuk során, 1927-ben született, 5-1-es. Ilyen különbségű diadal ezúttal döntőt ért a házigazdának.
Az eredményt mindenki tudja 44 éve, és mindenki azóta kételkedik a dolog tisztaságában.
A szünetben egyébként „csak" 2-0 volt, ám az 50. percben már megvolt a 4-0. A 6-0-s végeredmény azt jelentette, hogy a döcögve induló, majd később is csak a kötelező minimummal lépkedő Argentína döntőt vívhatott hazai környezetben.
Ezt természetesen nem fogadták egyértelmű lelkesedéssel Brazíliában. Rio de Janeiróban még a meccs napján
betörték a perui nagykövetség épületének ablakait és komoly károkat okoztak az épületben.
A brazil sajtó egyszerűen csak lekvárcsapatnak nevezte a peruit. Az argentin örömünnepbe is vegyültek disszonáns hangok. Illetve betűk. Az országos konfettiesőbe röpcédulák is keveredtek, a következő felirattal:
Argentína világbajnok lesz. Videla tábornok pedig lógni fog."
Ramon Quiroga, a hat gólt kapó kapus nyílt levélben fordult a szurkolókhoz:
Mindent megtettem azért, hogy csapatom a lehető legjobban szerepeljen, mégis hat gólt kaptunk az argentinoktól, de a sportban előfordul az ilyesmi. Teljesítményemet semmiféle érzelem nem befolyásolta, tudásom egészét latba vetve harcoltam. Ennyire futotta."
Argentína tehát bírói csalások, nézőtérről a pályára irányuló nyomás, és egy arcátlan bundameccs után hazai környezetben
döntőt vívhatott a vb-n.
Ezen feszült hangulatú, izgalmas, fordulatos 120 perc után 3-1-re nyert Hollandia ellen, és története során először lett világbajnok. Az argentin csapat tehát megcselekedte azt, amit megkövetelt a hazáját irányító diktátor, és annak rémes gépezete.
Ám ez a mérkőzés is beleillett a hazai csapat vb-n játszott meccseinek sorába. Rengeteg szabálytalanság, színészkedés, időhúzás. A játékvezető, az olasz Sergio Gonella is a körülmények hatása alá került. Sok hibával vezette a találkozót, különösen a lesek, szabálytalanságok megítélésében tévedett, túlnyomórészt – minő meglepetés! -- a hollandokat sújtotta.
A hollandok középhátvédje, Ruud Krol nem is rejtette véka alá a véleményét:
A játékvezető katasztrofális volt, minden ítéletével ellenünk fordult. A harmadik gólnál Kempes lesen volt. Nem nyerhettünk!"
Egyébként sok fórumon már Gonelle kijelölésének pillanatában úgy gondolták, hogy alkalmatlan lesz a feladatra. A brüsszeli La Cité újság szakírója egy nekünk, magyaroknak igencsak tetsző kritikát osztott meg olvasóival:
Ezen a mérkőzésen olyan játékvezetőre lett volna szükség, mint a magyar Palotai Károly, aki tapasztalatait játékosként szerezte meg. Egy olimpiai bajnokot nem lehetett volna megetetni „cirkuszi mutatványokkal".
A kor egyik nagy játékosegyénisége, az osztrák Hans Krankl is sok dologban hibáztatta az olasz „karmestert":
Nagy csata volt, az utolsó töltényig harcoltak. Várható volt, hogy kemény lesz a játék, de sajnos, néha elfajult. Gonella játékvezető, enyhén szólva, elfogult volt az argentinok javára, döntő hibát azonban mégsem követett el, nem rajta múlott, hogy a hazaiak végül is kiharcolták a sikert."
A nyugatnémet DPA hírügynökség szerint sem volt pártatlan Gonella, befolyásolta őt a közönség és a színészkedő argentin játékosok. Tollforgatója úgy vélte, hogy rengeteg fordított ítélete elsősorban a hollandokat sújtotta. Kempes kezezését, majd lesállását a harmadik gól előtt nem minősítette szabálytalannak, s nem állította ki durva játék miatt Larrosát, holott az argentin cserejátékos erre bőségesen rászolgált.
Sokat lehet vitatkozni a döntő bizonyos jelenetein, ami tény a hollandok nehezen viselték, hogy négy éven belül másodszor veszítettek vb-döntőt. Sem a játékosoknak, sem a szurkolóknak nem volt könnyű. Előbbiek a mérkőzés lefújása után azonnal az öltözőbe siettek, majd gyorsan elhagyták a stadiont. Utólag hivatalosan félreértésekkel magyarázták a dolgot, de sokan emlékeztek rá, hogy már a vb előtt több játékos kijelentette, hogy ha netán döntőbe jutnak,
nem hajlandók az eredményhirdetés alkalmával kezet fogni Videla tábornokkal.
Érdekes kérdés, hogy mi történik, ha megnyerik a vb-t? Két holland nagyváros, Amszterdam és Hága argentin és olasz diplomáciai épületeit
a döntő után támadás érte.
A feldühödött szurkolók az argentin konzulátust a válogatott durva játéka, az olasz követséget pedig Gonella játékvezető működése elleni tiltakozásképpen ostromolták meg, s
törték be kövekkel ablakokat.
Az argentinokat ez persze kicsit sem zavarta. A játékosok szurkolóikkal ünnepeltek a pályán, miután Videla tábornoktól átvették a trófeát. Országszerte karneváli hangulatban éltették a hőseiket. Akik ma is a legnagyobb megbecsülésnek örvendenek.
Videla rémuralma 1983-ig tartott, a bukása után, 1985-ben életfogytiglant kapott. Ezt követően a sorsa annak megfelelően alakult, hogy éppen ki irányította országát. Amnesztiát kapott, szabadlábra került, házi őrizetre ítélték, újra életbe léptették az életfogytig tartó büntetést, kiosztottak neki még 50 évet. 2013-ban börtönben halt meg, 87 évesen.