Mezey György az Origónak: Elkápráztatott a falusi foci
![Mezey György, foci](https://cdn.origo.hu/2023/12/2RV63vSd8g-TteBgsSNZYLggCRlbIQAKSrGS_SQy568/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2FhNTNlYzA4N2UzYzQ4NjBiNDhlNjhhNTk5NjMwOWM2.webp)
Tóth Marci, a legendás békéscsabai kapus invitált egyedi kezdeményezésére: torna olyan települések részvételével, ahol mintegy húsz évvel ezelőtt virágzó futballélet volt, remek megyei szintű kiscsapatokkal, - de mára nincs futballközösség a faluban.
Sajnos ez nem csak Békés megye egyedi esete. Munkalehetőségek megszűntével, a családfenntartók - középkorú egykori futballisták - elmentek, a kevés fiatal inkább bulizik hétvégenként. A lélekszám drasztikusan csökkent, majd eltűnt a futballcsapat. Lehetne ragozni tovább, de fölösleges. A vármegyében 15-20 kistelepülés csapata is megszűnt.
Futballnélküli lett a falu? - lehetetlen, kétkedem.
Sajnos nem egyedi eset ez az ország peremén, másutt is hasonlókkal találkozunk. Tóth Marci, a vármegye futballinstruktora azonban nem adta fel. Így nem apadhat el a futballunk bázisa. Elkezdte az újjáépítést. Meghívott, hogy személyes tapasztalatokkal szembesüljek a helyzettel.
Első utunk Mezőberénybe vezetett, - ahol egyébként iskoláséveimet kezdtem. Bozsik torna zajlott épp, óriási iskolás tömegekkel. Szervezett, hangulatos, felemelő rendezvény volt. Majd Békéscsabán folytattuk, ahol a Tóth Marci kezdeményezte program tornáit láttuk. Sérült fiatalok mérkőzésein vettünk részt. Tiszteletet parancsoló küzdelmeket láttunk. Ha tehetném, minden fiatal futballistát meginvitálnám, figyelni játékukat. A futball legnagyobb tiszteletététől vezérelve játszottak, ahol központban a rendkívüli odaadás, a játéköröm, az együttes és az egyéni teljesítmény összhangja vitte a főszerepet. Figyelmes, segítő szándékú értékes fiatalokat láthattunk, akik azon kívül, hogy tisztelték egymást, a futballt, odadásból és szerénységből példát mutattak,- jól is futballoztak! Felüdülés volt őket látni. A végén megköszöntem példát szolgáltató, őszinte futballjukat.
Másnap Biharugrán folytattuk, Geszt, Kőrösharsány és a helyi csapat tornáján, ahol a könnyem is kicsordult a látottaktól. Képzeljenek el egy Rózsa Sándor féle környezetet: hatalmas pusztaság, legelő "csüvesekkel", racka juhokkal. Mementóként a pusztaszélen két elárvult futballkapu úgy száz méterre egymástól. A húsz évvel ezelőtti futballvilág megmaradt jelképei. Kopott, sötét por lepte, rozsda nyűtte, fém téglalapok. Szinte ordítanak: élni akarunk!
A cikkben szereplő képek illusztrációk, nem Békés megyében készültek.
Az egyik elé beállítva az újjászületés első jele a kézilabda kapu, átellenben még egy a pusztán, kispályás futballra felvonalazva. A kapuk között nyírott terület, visszavéve a rengeteg legelőtől. Távolban egy bunkerszerű építmény áll magában: az egykori "öltöző"! A csapatok már melegítettek érkezésünkkor.
Jobbára középkorúak, közöttük a két falu polgármestere.
Az egyikük, remek küllemű, a hatvanas évei derekán, értékes tagja települése csapatának. A másik, jóképű fiatal, lelke falujának a pályán is. A kapuból irányít. Mindenre terjed gondos figyelme. Ugyan rutinos játékvezető őrizte a rendet a pályán, de ilyen példás fegyelmet még nem láttam. Testhezálló iramban folyt a mérkőzés, a legtisztább eszközökkel. Mindent beleadtak a játékosok, így érthetően olykor becsúszott egy - egy szabálytalanság, de egyetlen szándékosságot sem láttam. Ezek a remek szellemiségű egykori futballisták szinte maguk vezették a küzdelmet. Feltett kézzel jelezték saját hibáikat, azonnal kisegítették ellenfelüket az összecsapások után. Felemelő érzés volt látni őket! A tiszta, őszinte, színészkedéstől mentes futball örömét. Nem izgatott a játék szakmai háttere, mert ott nem ez volt a lényeg! Mégis, értékes megoldások, lehelet finom technikai próbálkozások a nyírott legelőn, a pusztában! Futballembernek meseszerű látvány.
És minden helyszínen a tornák végén, baráti vendéglátás. Remek pörkölt, ízletes lecsó,
friss kenyérrel, családi kiszolgálással, varázslatos háziasszonyi kedvességgel párosult. Felüdültünk ezeken a tornákon. És a szünetekben a falu apróságai, kislányok, virgonc srácok. Futballoztak. Csodás látványt nyújtottak, felszabadult játékörömükkel. És rengetek anyuka, testvér karon ülőkkel sétálgatva a pálya szélén. Volt, hogy a karon ülő nagyobb volt, mint cipelője.
Vasárnap Nagybánhegyesen zárult a heti program. Népszerű gyógyfürdő, kulturált szép környezetben a futballpálya. Sajnos csapat nélkül. A helyiek mellett Almáskamarás és Nagykamarás újonnan verbuvált csapatai vágtak bele a küzdelembe. Őszinte, nyílt küzdelmek, remek szórakozást nyújtottak. Az előző napihoz hasonló teljesítményt nyújtottak. Mindezt annak reményében, hogy hamarosan újra futballcsapata lehet falujuknak. Mint egykoron, úgy húsz éve, amikor négy-ötezren éltek településükön.
Most alig négyszázan vagyunk, de nem adjuk fel a küzdelmet és addig folytatjuk, mígújra bajnoki mérkőzéseket láthatnak a falu lakói" -
foglalta össze közös céljukat egy pesti étterem séfje, főszervező, aki, amikor teheti, hazarohan falujába. Mert az élet rendje Magyarországon az, hogy ahol élnek emberek faluban, ott futballpályának, futballcsapatnak kell lennie.
Mindaz, amit láttunk Békés vármegyében, a futball teljes kiteljesedését sugallta. Magam is azt hittem a csodás Puskás Aréna és a többi stadion újjászületése kapcsán, hogy ez futballunk teljes megújulásának záloga. Igen, de az előbb vázolt falusi futballvilág újra születésével együtt lehet csak teljes a kép, lehet a jövőbe mutatóan sikeres, döbbentem rá magam is. Így együtt lehet csak igaz, sportágam tartós felemelkedése, biztos jövője!