Görög Zita: Nem találtam a helyem a szakmában, leblokkoltam
![Görög Zita](https://cdn.origo.hu/2023/12/N2VgPBdU7pmFL3gjol9pxLwUQWc2qymff0ssgPrXang/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2NlNTY5MWRiZGY4NjQ2ODBhYmZmMGNhZWQyOTFhMmZl.webp)
"Miért nem használom a retust minden alkalommal, minden nap? Pedig tudom kezelni, tudom mi áll jól, és azt is, mi tetszik a többségnek. Ezt a fotót már posztoltam egyszer. Csaltam. Mert a fáradtságot nem elsminkeltem, hanem felhasználtam az egyik kálám árnyékát. De csodaszép, festményszerű képeket is szerkeszthetnék, ha nem szeretném magam, vagy ha művész lennék. Egyik sem igaz. Így marad a valóság.
Engem egész fiatalkori modell éveim alatt is nyomasztott az illúzió.
Persze, imádtam a gyönyörű fotókat, de a tudat, hogy mindig még szebbé és még szebbé varázsolnak, zavart. Mások és magam miatt. Elvette az önbizalmam. Sosem éreztem a szépségem elégnek. Elnyomta a belső értékeim. Mások és magam előtt is. Elfelejtettem befelé figyelni. Elhittem, hogy ha a világnak nem fontos, akkor nem kell fejlődnöm. Nem váltam felszínessé, csak nem találtam a helyem a szakmában. Leblokkoltam pár évre" - vallotta be.
"Ez nyilván kihatott a magánéletemre is, de az egy másik bejegyzés lesz Egy adottsággal karriert építeni, nem olyan felemelő, mint tudással. Számomra. Különbözőek vagyunk. Később jöttem rá, sok-sok év önostorozás és komplexusokban elveszettség után, hogy kitartás, fegyelmezettség, humor és alázat nélkül semmire nem mentem volna. Sosem fogtam meg a dolgok egyszerűbb oldalát, mert éreznem kellett a saját erőm.
Szégyenkeztem a külsőm miatt, nem tudtam fogadni a bókokat, és elnézést kértem mindenért.
Ez ma már a múlt. 40-esen, kissé megfakulva, tökéletlenül jobban érzem magam. Tisztábban látom, mire építkeztem. És ez a belső bizalom, amit magam iránt érzek, büszkeséggel tölt el. Lássatok csak olyannak, amilyennek én látom magam. De nem torzítva. Nem elmaszkírozva filterekkel és 100 kg sminkkel. Csak egy kis kálával fűszerezve" - írta fotója mellett.